ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Справа №903/41/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

позивача: адвокат Дяченко Олена Георгіївна (адвокатське посвідчення №1961 від 09.01.2018р., договір про надання юридичних послуг №3 від 10.10.2018 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Сетам" на рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 (суддя Кравчук А. М., повний текст складено 17.08.2018р.)

за позовом Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат"

до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Селянського фермерського господарства "Дєдов"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, Міністерство аграрної політики та продовольства України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Державне підприємство "Сетам", Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк"

про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акту про проведені електронні торги та зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 позов задоволено. Визнано недійсними електронні торги з реалізації вантажного самоскиду КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, проведені 21.12.2017 року Державним підприємством "Сетам", оформлені протоколом проведення прилюдних торгів від 21.12.2017 року №305044, виданим Державним підприємством "Сетам", актом про проведення електронних торгів від 09.01.2018 року ВП №44841228, виданим Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Зобов'язано Селянське фермерське господарство "Дєдов" повернути Державному підприємству "Луцький спиртогорілчаний комбінат вантажний самоскид КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат 8 634 грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

Скасовано арешт, накладений ухвалою господарського суду Волинської області від 24.01.2018 року № 903/41/18 на вантажний самоскид КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний транспортний засіб вибув із володіння власника поза його волею, реалізація проведена з порушенням вимог законодавства, а тому наявні правові підстави для зобовязання СФГ "Дєдов" повернути самоскид Державному підприємству "Луцький спиртогорілчаний комбінат".

Не погодившись із прийнятим рішенням, ДП "Сетам" звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги апелян посилається на те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено жодного порушення норм Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/15.

Судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про те, що фактичне використання чи не використання майна у господарській діяльності підприємства в силу Закону України "Про введеннямораторію на примусову реалізацію майна" не має вирішального значення.

А тому, апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду вд 24.09.2018 року поновлено Державному підприємству "Сетам" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Сетам" на рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018р. у справі №903/41/18.

Зупинено дію рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018р. у справі №903/41/18, розгляд скарги призначиено на 23 жовтня 2018 р.

10.10.2018 року від ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18.

18.10.2018 року від уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" надійшли письмові пояснення, в яких уповноважена особа посилається на те, що за відсутності доказів того, що реалізований на торгах автомобіль КАМАЗ 45143-013-15 є основним засобом виробництва, що забезпечує ведення виробничої діяльності саме ДП "луцький спиртогорілчаний комбінат", а не ДП "Укрспирт", вказаний транспортний засіб не може таким вважатися, а тому його реалізація на прилюдних торгах була правомірною.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 року "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акту здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Державного підприємства "Сетам" на рішення господарського суду Волинської області у справі №903/41/18.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/41/18 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М., суддя Савченко Г.І..прийнято апеляційну скаргу №903/41/18 до провадження та призначено її до розгляду на 12 листопада 2018 р.

У судовому засіданні 12.11.2018 року позивач заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили. Про час, місце і дату судового засідання сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 28.07.2014 року у справі №903/563/14 позов Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат" про стягнення 5 716 122 грн. 72 коп. задоволено частково та постановлено стягнути з Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" 3 940 844 грн. 54 коп. основної заборгованості, 1 058 942 грн. 47 коп. боргу по сплаті процентів за користування кредитом та 488 грн. 49 коп. пені, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитом, а всього 5 000 275 грн. 50 коп.

На виконання рішення видано наказ від 07.08.2014 року №903/563/14-1.

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 25.09.2014 року відкрито виконавче провадження №44841228 з примусового виконання наказу господарського суду Волинської області №903/563/14-1 від 07.08.2014 року.

Актом опису та арешту майна від 20.11.2014 року Відділом примусового виконання рішень описано та накладено арешт, зокрема, на КАМАЗ 45143-013-15, (2007), оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1, а.с 32-34), який належить ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (т.1, а.с. 49), листом УДАІ від 20.10.2014 року №11/6037, результатами пошуку по БД Автомобіль (т.1, а.с 50-53).

На замовлення ВПВР УДВС ГТУЮ проведена оцінка спірного транспортного засобу, яка згідно висновку про вартість об'єктів оцінки станом на 13.10.2017 року складала 399 420 грн. (т.1, а. с. 24-25)

03.11.2017 року відділом примусового виконання рішень подано заявку на реалізацію арештованого майна шляхом розміщення в СЕТАМ ВП № 44841228 з інформацією щодо майна на продаж, в тому числі лот №2 - автомобіль КАМАЗ 45143-013-15, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер номер кузова НОМЕР_2, стартова ціна 399 420 грн. (т.1, а. с. 35).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 30.11.2017 року №300250 торги з реалізації лоту №248690 - автомобіля КАМАЗ 45143-013-15 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 не відбулись у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів (т.1, а. с. 44).

21.12.2017 року згідно протоколу №305044 відбулись торги з реалізації вантажного самоскиду КАМАЗ 45143-013-15, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова кузова НОМЕР_2, стартова ціна 299 565 грн. Ціна продажу 360 000 грн. Переможець торгів - СФГ "Дєдов" (т.1, а. с. 44).

Згідно акту відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про проведені електронні торги від 09.01.2018 року переможцем торгів визначено СФГ "Дєдов", акт є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно (т.1, а. с. 47-48).

ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" звернувся до господарського суду Волинської області з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, СФГ "Дєдов" про визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації вантажного самоскиду КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, проведених 21.12.2017 року ДП "Сетам", а саме:

- протоколу проведення прилюдних торгів від 21.12.2017 року №305044, виданого ДП "Сетам":

- акту про проведення електронних торгів від 09.01.2018 року ВП №44841228, виданого Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області;

- зобов'язання СФГ "Дєдов" повернути ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" вантажний самоскид КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позовна заява обґрунтована неправомірною реалізацією майна позивача на електронних прилюдних торгах під час дії мораторію, передбаченого ст.ст. 1-2 ЗУ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", оскільки ДП Луцький СГК є державним підприємством, а продане майно відноситься до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 31.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене 28.02.2018 року.

Ухвалами господарського суду Волинської області від 31.01.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Державне підприємство "Сетам", Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк".

Розглянувши позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Під час проведення прилюдних торгів продавець та учасники торгів у встановленому законом порядку певними діями (ціновими пропозиціями) визначають переможця торгів та ціну продажу майна, в результаті чого переможець торгів набуває право на придбання об'єкту. Результатом проведення прилюдних торгів є визначення покупця - переможця аукціону та завершення процедури торгів шляхом підписання протоколу. Факт затвердження протоколу торгів має юридичне значення в аспекті виникнення підстав для подальшої сплати коштів за придбане майно, оформлення органом виконавчої служби відповідного акта та видачі покупцеві свідоцтва про придбання майна. При цьому оформлення окремого договору купівлі-продажу майна законом не передбачено.

Частиною 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, за своєю правовою природою процедура реалізації майна на прилюдних торгах шляхом складання акта проведення прилюдних торів, з урахуванням передбачених законодавством особливостей їх проведення, відноситься до договірних відносин купівлі-продажу майна через торги.

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001 року №2864-III введено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно із ст. 2 вищевказаного закону для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 3.6 мотивувальної частини рішення від 10.06.2003 року у справі N 1-11/2003 зазначив, що Закон не порушує конституційної вимоги обов'язковості судових рішень. Рішення судів про примусове відчуження майна підприємств, ухвалені до і після прийняття Закону, ним не скасовуються, вони залишаються в силі, а їх виконання призупиняється до вдосконалення механізму примусової реалізації майна. Тобто Законом встановлюється подовжений на цей період строк їх виконання.

З вище викладеного вбачається, що, Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на примусове відчуження майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків. При цьому, вказана заборона поширюється також і на випадки відчуження майна, шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Згідно п. 1.1. Статуту Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат" (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 02.09.2009 року №632 (т.1, а. с. 108-121), ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" є державним підприємством, яке засноване на державній власності і входить до складу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн "Укрспирт"), входить до сфери управління Міністерства аграрної політики України і є підзвітним йому.

Згідно п. п. 5.1, 5.2 Статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, оборотні кошти, нематеріальні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1996р. №701 "Про вдосконалення управління підприємствами спиртової та лікеро-горілчаної промисловості", було створено Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, який був єдиним виробничо-господарським комплексом, що входить до системи Укрхарчпрому (Міністерства аграрної політики). До складу Концерну входять обласні державні обєднання і підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, засновані на державній формі власності, в т.ч. і Луцький спиртогорілчаний комбінат.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №672 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості" ліквідовано Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (Концерн "Укрспирт"). Державний підприємство "Укрспирт" є правонаступником Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (Концерн "Укрспирт").

Відтак, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010р. №672, ДП "Укрспирт" утворюється на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (Концерн "Укрспирт"), державних підприємств і обєднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, реорганізації державних підприємств і обєднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства, згідно з додатками №1 і №2 шляхом приєднання до Державного підприємства "Укрспирт" та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства "Укрспирт".

Отже, цією Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010р. №672 утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, а Державне підприємство "Луцький спиртогорілчаний комбінат" реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства "Укрспирт".

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" з 07.12.2010 року перебуває в стані припинення.

ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №672 згідно акту №1 від 01.07.2011 року передав ДП "Укрспирт" майно, в тому числі автомобіль КАМАЗ №45143-013-15 (в акті порядковий №422, т. 1 а. с. 54-82).

Спірний автомобіль зареєстрований за ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат", перереєстрація транспортного засобу була неможлива у звязку з його арештом державною виконавчою службою.

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є правонаступником ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат", процедура реорганізації на даний час триває.

Згідно п. п. 1.1., 1.2. Статуту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (нова редакція), що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року №260, підприємство створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010р. №672 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості", засноване на державній власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є йому підзвітним. Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості є правонаступником Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн "Укрспирт"), обласних державних обєднань, що входять до його складу, а також державних підприємств спиртової та лікеро-горілчаної промисловості , що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо їх активів і боргових зобовязань, повязаних з продовженням ліцензованої діяльності з виробництва, експорту та оптової торгівлі спиртом етиловим, організаційним та матеріально-технічним забезпеченням функціонування ринку спирту етилового та алкогольної продукції.

Згідно з п. 5.1 Статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 83 "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави" Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" включений у вказаний перелік.

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що рішення про приватизацію та затвердження умов продажу об'єктів групи "Г" та паливно-енергетичного комплексу приймає Кабінет Міністрів України в установленому ним порядку.

Статтею 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що група "Г" - єдині майнові комплекси державних підприємств та акції акціонерних товариств, які на момент прийняття рішення про приватизацію (продаж) мають стратегічне значення для економіки та безпеки держав.

З вище викладеного вбачається, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт є державним підприємством, частка держави у статному капіталі якого становить 100%, на нього поширюється дія встановленого статтею 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" мораторію на примусове відчуження майна, не допускається накладення арешту та реалізація майна органами Державної виконавчої служби.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 15.03.2017 року у справі № 911/4057/15.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, яким встановлено інший порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних підприємств.

Статтею 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Закон України Про виконавче провадження, Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень щодо спірних правовідносин є спеціальними законами, але при цьому Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень був прийнятий пізніше, то за загальним правилом, на необхідності застосування якого наголосив Верховний Суд України в рішенні від 01.04.2008 р. по справі №21-217во07, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області при здійсненні необхідних виконавчих дій щодо стягнення боргу з Державного підприємства "Луцький спиртогорілчаний комбінат" повинен був керуватись саме нормами Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Частиною другою ст.4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень визначено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто законодавець визначив єдино можливий порядок вчинення виконавчих дій з метою стягнення коштів з державного підприємства на виконання рішення суду про стягнення коштів і який, при цьому, не передбачає можливості вчинення державним виконавцем інших дій, спрямованих на стягнення відповідних коштів, окрім дій, спрямованих на виконання стягнення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Враховуючи, що в спірних правовідносинах боржником виступає державне підприємство і виконавчі дії вчинялись з метою стягнення з нього грошових коштів, то і обсяг цивільної дієздатності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо стягнення відповідних коштів з боржника у разі неможливості їх стягнення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, обмежується вищезазначеними нормами ст.4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Конституційний суд України у п 3.3 рішення від 10.06.2003 року у справі №1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» роз'яснив, що за змістом ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об'єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У визначенні основних засобів необхідно керуватись положеннями (стандартом) бухгалтерського обліку № 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 за № 92, яким визначено засади Формування в бухгалтерському обліку підприємства інформації про основні засоби, необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції.

Фактичне використання чи невикористання цього майна у господарській діяльності підприємства в силу Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не має визначального значення».

Колегією суддів встановлено, що спірний транспортний засіб переданий на баланс ДП "Укрспирт" згідно акту №1 від 01.07.2011 року задовго до реалізації на торгах.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 105 Луцького МПД ДП "Укрспирт" авто КАМАЗ № 45143-013-15 віднесений до основних засобів (т. 1 а. с. 83).

Згідно п. 1 Положення бухгалтерського обліку №7, основні засоби - це матеріальні активи, яке підприємство отримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій.

А тому, доводи апелянта про те, що автомобіль КАМАЗ 45143-013-15 2007 року випуску не може вважатися оскновним засобом, що забезпечує ведення виробничої діяльності ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.48 ЗУ Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно наказу суду від 07.08.2014 року №903/563/14-1 стягненню з ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" підлягають грошові кошти - 3 940 844,54 грн. основної заборгованості, 1 058 942,47 грн. боргу по сплаті процентів за користування кредитом та 488,49 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитом, а всього 5 000 275,50 грн. Докази неможливості стягнення грошових коштів в матеріалах справи відсутні.

Накладення арешту на майно боржника, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, є заходом примусового виконання рішення, направленим на забезпечення його реального виконання, при вжитті якого державний виконавець має діяти з повним дотриманням відповідної процедури, зокрема, з правом боржника запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, обовязковим врахуванням того, що на певне майно згідно із Законом не може бути накладено стягнення.

В матеріалах справи відсутні докази неможливості виконання наказу суду за рахунок іншого майна ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат".

Дії державного виконавця по підготовці торгів є складовою їх проведення. Допущені виконавцем порушення є підставою для визнання таких торгів недійсними.

Враховуючи, що державний виконавець наклав арешт та передав на реалізацію майно державного підприємства в порушення Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені 21.12.2017 року ДП "Сетам" торги підлягають визнанню недійсними.

Згідно абз. 3 п. 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014р. №5, у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець.

Таким чином, наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним, є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану (реституція), що характерно для зобов'язальних відносин, тому відповідачами у справі про визнання недійсними електронних торгів повинні бути організатор торгів і особа, визнана їх переможцем.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявність у позивача охоронюваного законом інтересу підтверджується, зокрема тим, що спірні прилюдні торги відбулись саме для забезпечення виконання рішення господарського суду Волинської області від 28.07.2014 року у справі №903/563/14 за яким позивач є зобов'язаним сплатити на користь Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" 3 940 844 грн. 54 коп. основної заборгованості, 1 058 942 грн. 47 коп. боргу по сплаті процентів за користування кредитом та 488 грн. 49 коп. пені, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитом, а всього 5 000 275 грн. 50 коп., що відповідно свідчить про існування у позивача майнового інтересу, зокрема в частині продажу його майна.

А тому, колегія суддів вважає, що допущені порушення під час проведення прилюдних торгів з продажу нерухомого майна, свідчать про порушення майнових інтересів позивача, відтак звернення його до суду з даним позовом є правомірним та направленим на захист його охоронюваних прав та інтересів.

Судовий захист права власності та майнових інтересів власників, здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про витребування майна з чухого незаконного володіння.

Згідно статей 387, 388 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як - то факти, що підтверджують його право власності або інше субєктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володіння відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на вказане майно.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Наведена правова позиція щодо застосування положень статей 387, 1212 ЦК України викладена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15.

Норми ст. ст. 1212 та 388 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання або збереження майна без достатньої правової підстави. Підстави застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України є більш широкими, ніж статті 388 цього Кодексу.

Наявність підстав для витребування майна за статтею 388 Цивільного кодексу України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечать положенням ст. 388 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України від 08.06.2016р. у справі №6-3089цс15, Вищого господарського суду України від 01.08.2017р. у справі №28/5005/6381/2011.

Враховуючи, що спірний транспортний засіб вибув із володіння власника поза його волею, реалізація проведена з порушенням вимог законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобовязання СФГ "Дєдов" повернути самоскид КАМАЗ Державному підприємству "Луцький спиртогорілчаний комбінат".

Правова позиція щодо можливості витребування майна у добросовісного набувача, якщо майно продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, без дотримання вимог закону при його виконанні викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 року № 914/1953/17, від 27.06.2018 року № 915/856/16.

А тому, посилання СФГ "Дєдов" у відзиві на апеляційну скаргу на відсутність правових підстав для витребування майна у добросовісного набувача колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку із незалученням ДП "Сетам" як відповідача по справі, колегія суддів вважає за необхідне хахначити наступне.

Положеннями ч.3 ст.277 ГПК України встановлено чіткий перелік, порушень норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а саме:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала

справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Предметом позову ДП "Луцький спиртогорілчаний комбінат" було, зокрема, визнання недійсними електронних Торгів з реалізації вантажний самоскид КАМАЗ 45143-013-15, 2007 року випуску ДНЗ НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 за номером лоту №252617.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ДП "Сетам", як організатора електронних торгів було залучено до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Згідно ч.5 ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, мають процесуальні права та обов'язки, встановлені ст. 42 ГПК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.42 цього ж кодексу, апелянт мав право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні заяви чи клопотання від ДП "Сетам" про залучення його як співвідповідача у справі №903/41/18.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв судове рішення за участю осіб, права та інтереси яких можуть зачіпатися відповідним судовим рішенням.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Сетам" без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сетам" на рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2018 року у справі №903/41/18 залишити без змін.

3. Справу №903/41/18 повернути до господарського суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.