РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2018Справа № 910/9421/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20)

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" (03061, м. Київ, вул. Миколи Шепелєва, буд. 5)

про стягнення 53 826,90 грн.

за участю представників

від позивача: Кирищук В.П.

від відповідача: Левківський М.А.

В судовому засіданні 07.11.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" про стягнення 53 826,90 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 09.02.2011 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" (надалі - позивач) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" (надалі - відповідач) укладено договір на постачання електричної енергії № 72922, о/р 72922017, відповідно до умов якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача за об'єктами відповідача згідно з умовами договору та додатків до договору, а відповідач зобов'язався оплатити позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснити інші платежі відповідно до умов договору. За доводами позивача, останній виконав свої зобов'язання за договором, проте відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повної оплати заборгованості за використану активну електричну енергію за період з 01.05.2016 по 01.07.2018, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 53 826,90 грн., з яких: 37 207,02 грн. - борг за спожиту активну енергію, 6 907,40 грн. - пеня, 7 763,98 грн. - інфляційна складова, 1 948,51 грн. - річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні 08.08.2018.

07.08.2018 до господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.08.2018 суд на місці задовольнив клопотання відповідача та відклав розгляд справи на 05.09.2018.

20.08.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що з листопада 2015 року по березень 2017 року, жовтень 2017 року між ним та позивачем погоджувались розрахунки за електричну енергію, при цьому на підставі даних розрахунків визнавалось безпідставне подвійне нарахування електроенергії за яке відповідачу повертались кошти. Крім того, відповідач зауважує про безпідставність нарахування пені за період з травня по жовтень 2016 року у зв'язку з відсутністю у останнього заборгованості.

У поданому відзиві відповідач просить суд перейти до розгляду справи за правила загального провадження у зв'язку з тим, що відповідач є неприбутковою організацією і кошти отримає від сплати щомісячних платежів мешканців багатоквартирного будинку, відтак, дана справа має важливе значення для відповідача, а її розгляд в порядку спрощеного провадження, на думку останнього, призведе до порушення принципу змагальності сторін та з'ясування обставин справи.

03.09.2018 до господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що згідно протоколу засідання комісії з проведення коригувань корисного відпуску, товарної продукції, перегляду нарахувань двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини споживання електричної енергії та потужності юридичним споживачам електроенергії №363 від 31.03.2017 з відповідача згідно листа №18/34КД/1/141190 від 28.03.2017 було знято нарахування за період з листопада 2015 по березень 2017 в сторону зменшення на суму 21 540,57 грн. (17683 кВт/г) та відповідно до протоколу №1059 від 07.11.2017 згідно листа №18/050КЕК/19/1/143794 від 01.11.2017 позивачем було здійснено зняття нарахування в бік зменшення з березня 2017 по жовтень 2017 на суму 11 388,72 грн. (6 779 кВт/г). Крім того, позивач повідомляє, що в період з листопада 2017 по червень 2018 ним не здійснювались нарахування відповідачу по приладам обліку електричної енергії №72922017.000011, 79922017.000013, про що свідчать рахунки-розшифровки та акти прийому-передачі товарної продукції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.09.2018 суд задовольнив клопотання Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 26.09.2018.

25.09.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про долучення документів до матеріалів справи, а саме: акта звіряння розрахунків за спожиту електричну енергію, платіжного доручення №171 від 25.07.2018 про сплату за спожиту електроенергію за червень 2018 року.

У судовому засіданні 26.09.2018 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 10.10.2018 у зв'язку з необхідністю підготовки позивачем додаткових документів по справі.

10.10.2018 позивачем було подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів по справі, а відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10.10.2018 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 24.10.2018.

У судовому засіданні 24.10.2018 суд на місці ухвалив задовольнив клопотання відповідача та у зв'язку з необхідністю надання контррозрахунку відкласти розгляд справи на 07.11.2018.

05.11.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов контррозрахунок ОСББ "Шепелівський маєток", відповідно до якого відповідач не погоджується з розрахунком пені, 3% річних та інфляційних втрат наданих позивачем, вважає його невірним та таким, що суперечить положенням законодавства. Так, за розрахунком відповідача пеня складає 3 740,45 грн., 3% - 1303,19 грн. та інфляційні втрати - 5 955,78 грн.

У судовому засіданні 07.11.2018 представник відповідача подав для долучення до матеріалів справи платіжне доручення № 204 від 25.10.2018 на суму 27 202,62 грн., яке підтверджувало факт повної сплати заборгованості за електроенергію в період з травня 2016 року по червень 2018 року.

У судовому засіданні, за клопотанням сторін, було оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті у той же день.

Судом заслухано пояснення представника позивача, який надав пояснення по суті, підтримав позовні вимоги в частині нарахування штрафних санкцій, а в частині основного боргу просив суд закрити провадження у справі.

Представник відповідача не заперечував щодо закриття провадження в частині основного боргу та щодо задоволення позовних вимог в частині перерахованих ним штрафних санкцій. Крім того, просив суд зменшити суму пені на 50%.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" (надалі - позивач, постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" (надалі - відповідач, споживач) укладено договір на постачання електричної енергії № 72922, о/р 72922017 (надалі- договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами договору та додатків до договору, а споживач зобов'язався оплатити постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснити інші платежі відповідно до умов договору та додатків до нього, що є невід'ємною частиною.

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що постачальник зобов'язаний постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (ПУЕ) чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Відповідно до п. 2.3.2 договору споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановок відповідно до додатків "Перелік об'єктів Споживача" та "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу", а відповідно до п.2.3.3 споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Підпунктом 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

За умовами п. 2.1 додатка 2 до договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Відповідно до п. 2.2 додатка 2 до договору оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього договору здійснюється на підставі виставлених постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунка постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживач Правил користування електричної енергії (ПКЕЕ).

Згідно з п. 3 додатку 2 до договору споживач зобов'язаний вносити плату за споживання електричної енергії виключно коштами.

Обсяги електричної енергії, що підлягають оплаті, визначаються за показаннями розрахункових засобів обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених ПКЕЕ (п.4 додатку 2 до договору).

Згідно п. 4.3 додатку 2 до договору обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період підтверджуються актом про використану електричну енергію, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5 додатку 2 до договору за даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання - передавання товарної продукції, акті надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, два примірники яких постачальник надає споживачу. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором №72922, о/р 72922017 від 09.02.2011, що стало наслідком виникнення у останнього за період з 01.05.2016 по 01.07.2018 заборгованості по електроенергії у розмірі 37 207,02 грн., що підтверджується копіями актів про використану електричну енергію за спірний період, рахунками, рахунками - розшифровками за спірний період, актами прийняття-передавання товарної продукції за спірний період, а також довідкою про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов до висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

На підтвердження надання відповідачу активної електричної енергії за період з 01.05.2016 року по 01.07.2018 року на загальну суму 321 202,62 грн. на умовах договору, позивач надав акти про використану електроенергію, які підписані відповідачем та скріплені його печаткою, інформаційне повідомлення про заборгованість з рахунками, рахунки-розшифровки та акти приймання-передачі товарної продукції.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що на момент звернення позивача з позовом до суду за ОСББ "Шепелівський маєток" рахувалась заборгованість за електроенергію в період з травня 2016 року по червень 2018 року на загальну суму 37 207,02 грн.

При цьому, з наданих відповідачем до справи платіжних доручень №171 від 25.07.2018 та №204 від 25.10.2018 вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем було повністю погашено існуючу перед позивачем заборгованість за електроенергію, а саме, платежем від 25.07.2018 на суму 10 004,40 грн. та платежем від 25.10.2018 на суму 27 202,62 грн.

У судовому засіданні, при розгляді справи по суті, представник позивача підтвердив факт сплати відповідачем основної заборгованості та просив суд закрити провадження у справі в цій частині.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" грошових коштів у розмірі 37 207,02 грн. після звернення позивача з позовом до суду, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/9421/18 в частині стягнення основної заборгованості у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 6 907,40 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши арифметичний перерахунок пені з урахуванням положень договору, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, термінів сплати платежів по рахункам та дат їх сплати відповідачем, суд встановив, що її розмір є меншим ніж заявлено позивачем, а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 740,45 грн.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50 %.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов'язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов'язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов'язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов'язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов'язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов'язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов'язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов'язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб'єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи, що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду належних доказів щодо поважності причин неналежного виконання зобов'язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1 948,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 763,98 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За перерахунком суду, здійсненим за загальний період прострочення з червня 2016 року по червень 2018 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1 303,19 грн. та інфляційні витрати у розмірі 5 955,78 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 37 207,02 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шепелівський маєток" (03061, м. Київ, вул. Миколи Шепелєва, буд. 5, ідентифікаційний код: 37024797) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20, ідентифікаційний код: 41946011) пеню у розмірі 3 740 (три тисячі сімсот сорок) грн. 45 коп., 3% річних у розмірі 1 303 (одна тисяча триста три) грн. 19 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 955 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 1 443 (одна тисяча чотириста сорок три) грн. 89 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.11.2018

Суддя Пукшин Л.Г.