ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року, м. Херсон, справа № 923/851/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Малого комунального підприємства "Водограй"

до фізичної особи - підприємця Істоміна Олександра Вікторовича

про стягнення 31 287,70 грн,

за участю секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

01.10.2018 Мале комунальне підприємство «Водограй» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до фізичної особи - підприємця Істоміна Олександра Вікторовича, про стягнення 31 287,70 грн, з яких 19 689,96 грн основної заборгованості та 11 597,74 грн пені, нарахованих у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів, укладених між сторонами.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладених між сторонами договорів приймання стоків до каналізаційної мережі № 1/1 від 01.04.2017 та № 5 від 01.07.2017, виступаючи у якості виконавця, надавав відповідачу, як замовнику послуг, у 2017 та 2018 роках послуги з приймання стоків до селищної мережі каналізації, але відповідач їх вартість не сплатив, у зв'язку з чим заборгованість складає: за договором № 1/1 від 01.04.2017 - 16 403,04 грн, за договором № 5 від 01.07.2018 - 3 286,92 грн, а всього 19 689,96 грн. Через несвоєчасне виконання зобов'язання позивачем нарахована до сплати відповідачу пеня у сумі 11 597,74 грн за період з 01.11.2017 по 01.09.2018.

У відповіді на відзив позивач також навів аргументи у спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір № 1/1 від 01.04.2017,

- договір № 5 від 01.07.2017,

- розрахунок наданих послуг, суми заборгованості, нарахованої пені,

- витяг з рахунку № 363 за 2017 рік,

- витяг з рахунку № 363 за 2018 рік,

- бухгалтерську довідку про надання послуг відповідачу.

У позовній заяві позивач також просить суд «вжити запобіжних заходів та забезпечення позову на майно гр. Істоміна Олександра Вікторовича …».

Дії, аргументи та докази відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та у поданому до суду у встановлений строк відзиві на позов послався на наступні аргументи.

Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з того, що:

- ним договори складалися як фізичною особою, а тому спір не підлягає вирішенню у господарських судах,

- після укладення договору № 1/1 від 01.04.2017 керівник позивача заборонила скидати стоки до селищної каналізаційної мережі, а тому за її розпорядженням вони скидалися до ставків-накопичувачів, але з жовтня 2017 року позивач припинив скидання стоків до ставків, оскільки вони не належали позивачу,

- позивачем не доведено факту надіслання рахунків з оплати у період з 01.10.2017 по 01.09.2018 як то передбачено пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. та 4.4.1. договору № 1/1 від 01.04.2017,

- тарифи на централізоване водовідведення у 2018 році значно менші за тарифи 2017 року, а тому позивачем неправомірно нарахована збільшена плата,

- надані позивачем витяги з рахунків № 363 за 2017, 2018 роки не є належними доказами надання послуг, оскільки містять надумані відомості та не вказують на об'єм здійснених скидів стоків,

- плата за надані послуги не є фіксованою сумою, а у відповідності до умов договору проводиться з розрахунку: « 42,14 грн/куб м за фактичний обсяг скинутих стічних вод», при цьому доказів фактичного скидання стоків позивачем не надано,

- у бухгалтерській довідці позивачем неправомірно вказано про наявність укладеного договору № 5 від 01.07.2018, хоча такий договір у 2018 році між сторонами не укладався,

- нарахування пені є безпідставним, оскільки відсутня сама заборгованість за договором.

З метою підтвердження висловлених заперечень, відповідач разом із відзивом на позов надав та послався на наступні докази:

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про власну державну реєстрацію у якості суб'єкта господарської діяльності,

- договір на послуги з прийому та очищенню стічних вод, що скидаються в міську систему каналізації асенізаційним транспортом № 4953 від 24.05.2018,

- рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 21 від 28.02.2018,

- претензію № 191 від 25.04.2018.

Предмет спірних правовідносин

З огляду на зміст позовної заяви та відзиву на позов, суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо несплати відповідачем вартості наданих йому послуг у 2017 - 2018 роках. При цьому, на думку позивача, плата за послуги є фіксованою щомісячною сумою. Проте, на думку відповідача, така плата повинна визначатися на підставі обліку фактичного обсягу скинутих стічних вод із складенням відповідних документів первинного бухгалтерського обліку - актів наданих послуг та виставлення рахунків на оплату послуг.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 19.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (16.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (19.11.2018) - відповідь на відзив. У свою чергу, у визначений строк відповідачем наданий відзив на позов, а позивачем - відповідь на відзив.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі».

Суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а відповідачем - положення частини 3 тієї ж статті щодо подачі доказів разом із відзивом на позов, у зв'язку з чим названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що відповідачем заявлене клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з непідвідомчістю спору господарським судам через укладення ним договору у якості фізичної особи.

При вирішенні цього клопотання суд зазначає, що у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України «господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності …, зокрема справи у спорах, що виникають при … виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем …».

Так, у договорах № 1/1 від 01.04.2017 та № 5 від 01.07.2017 не вказано, що відповідач виступає у якості суб'єкта господарської діяльності, але він таким є як на даний час, так і на час укладення договорів, що вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за яким відповідач був зареєстрований у якості суб'єкта господарської діяльності 01.09.2016. Поряд з цим, предметом договорів є надання послуг відповідачу, які за своїм характером не є особистими як для фізичної особи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач є суб'єктом господарської діяльності, а укладення вказаних договорів направлене на забезпечення такої діяльності, а тому він є особою, на яку розповсюджуються положення щодо предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, у зв'язку з чим клопотання про закриття провадження у справі не є обґрунтованим та судом відхилене.

Обставини, які установлені судом

За змістом «розрахунку нарахованої оплати за надані послуги Істоміну О.В.» позивач нарахував відповідачу у період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року включно щомісячну плату за надані послуги у розмірі 1 643,46 грн, а також зазначив про її несплату, у зв'язку з чим вказав, що заборгованість складає 19 689,96 грн, у тому числі залишок заборгованості у сумі 1 611,90 грн станом на 01.07.2017 (а.с. 20).

Водночас, відповідно до «бухгалтерської довідки про надання послуг по прийманню стоків від Істоміна О.В.» від 18.10.2018 позивач вказав про наявність між сторонами трьох укладених договорів, а саме: № 5 від 01.03.2016, № 1/1 від 01.04.2017 та № 5 від 01.07.2018. В цій же довідці позивач зазначив, що за його розрахунками заборгованість існує лише по договорам № 1/1 від 01.04.2017 на суму 16 403,04 грн та № 5 від 01.07.2018 на суму 3 286,92 грн, а всього за період з 01.04.2017 по 31.08.2018 заборгованість складає 19 689,96 грн (а.с. 44).

Вказані розрахунки не відповідають одне одному, а тому суд зазначає, що позивач облік наданих послуг здійснював у документах бухгалтерського обліку - рахунках № 363 на 2017 та 2018 роки, за змістом яких: протягом вересня - грудня 2017 року включно відповідачу надані послуги по прийому стоків на загальну суму 6 573,84 грн (1 643,46 грн щомісяця), а безпосередньо заборгованість на кінець року складає 6 542,28 грн (а.с. 36-39); у 2018 році надані послуги на загальну суму 13 147,68 грн у період з січня по серпень місяці включно (1 643,46 грн щомісяця), а безпосередньо заборгованість на кінець року складає 19 689,96 грн (а.с. 40-43).

Таким чином, суд приходить до висновку, що «розрахунок нарахованої плати за надані послуги Істоміну О.В.», а також «бухгалтерська довідка про надання послуг по прийманню стоків від Істоміна О.В.» не відповідають рахунку № 363 на 2017 рік у частині періоду та сум нарахування і сплати, у зв'язку з чим суд зазначає, що на час вирішення спору за обліковими даними позивача існує заборгованість, яка виникла за період з вересня 2017 по серпень 2018 року включно у сумі 19 689,96 грн (з розрахунку: 1) 1 643,46 грн (щомісячна плата) х 12 (кількість місяців у період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно) = 19 721,52 грн; 2) 19 721,52 грн (загальна сума нарахування плати за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року включно) - 31,56 грн (сума переплати, вказана у рахунку № 363 на 2017 рік) = 19 689,96 грн).

За таких обставин суд констатує, що вказана сума заборгованості виникла починаючи з часу дії договору № 5 від 01.07.2017.

Зокрема, 01.07.2017 між Малим комунальним підприємством «Водограй» та Істоміним Олександром Вікторовичем укладено договір № 5 «на приймання стоків до каналізаційної мережі», за умовами якого, позивач, виступаючи у якості виконавця, зобов'язався надавати Істоміну О.В., як абоненту, послуги на приймання стоків до селищної мережі каналізації, а останній зобов'язався сплачувати вартість цих послуг (а.с. 18-19).

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «виробник-виконавець зобов'язується відповідно до технічних умов … приймати від абонента до селищної каналізації стічні води, у яких не перевищено допустимі концентрації забруднювальних речовин в об'ємі 200 куб м / 1 бочка по 3,6 куб м/кожна» (пункт 2.1.1.),

- «абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих виробником-виконавцем послуг за чинними тарифами згідно з поданими рахунками …» (пункт 2.2.4.),

- «кількість стоків, що використовується абонентом, визначається за вантажністю автомобіля … Кількість стоків визначається розрахунковим методом відповідно до поданих абонентом даних вантажності асенізаційного автомобіля - 4 куб м» (пункт 4.1.),

- «нарахування плати абоненту за надані послуги здійснюється виробником-виконавцем згідно Правил користування з часу фактичного користування послугою приймання стоків» (пункт 4.2.),

- «рахунок на оплату послуг приймання стоків є одночасно актом приймання-передачі зазначених послуг» (пункт 4.3.),

- «оплата за послуги в межах встановлених лімітів, якісних та кількісних показників стічних вод проводиться абонентом відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок виробника-виконавця коштів до 5 числа поточного місяця за фактичний обсяг скинутих стічних вод …» (пункт 4.4.),

- «оплата за послуги приймання стоків з 1 липня по 31 серпня 2017 року складає 1 020,04 грн і здійснюється шляхом проведення передоплати до 1 числа наступного місяця (36,43 грн/куб м; 28 ходок х 36,43 грн/куб м = 1 020,04 грн). Оплата за послуги приймання стоків з вересня по 31 грудня 2017 року складає 1 643,46 грн і здійснюється шляхом проведення передоплати до 1 числа наступного місяця (42,14 грн/куб м; 39 ходок х 42,14,43 грн/куб м = 1 643,46 грн).» (пункт 4.4.1.),

- «у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг абоненту на несплачену суму, починаючи з 5 числа наступного за розрахунковим місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня у розмірі 0,1 %, не більше подвійної ставки НБУ» (пункт 5.2.),

- «договір укладається на термін з 1 липня 2017 року до 31 грудня 2017 року» (пункт 7.1.),

- «договір вважається продовженим кожного року, якщо за місяць до закінчення його терміну однією із сторін не буде заявлено про його розірвання або необхідного перегляду» (пункт 7.4.).

З викладених договірних умов (у контексті наявного спору між сторонами) суд приходить до висновку про обов'язковість оплати відповідачем наданих йому позивачем послуг у прийомі стічних вод в об'ємі 200 куб м за їх фактичний обсяг, за чинними тарифами, згідно з поданими позивачем рахунками, які одночасно є актами приймання-передачі зазначених послуг, і цей договір укладений на період з 1 липня 2017 року до 31 грудня 2017 року з можливою пролонгацією за відсутності заперечень хоча б однієї сторони.

Суд також зазначає, що укладення договору № 5 від 01.07.2017 фактично припинило зобов'язання за договором № 1/1 від 01.04.2017 з моменту його укладення, що відповідає положенням частини 1 статті 204 ГК України, за якою «господарське зобов'язання може бути припинено за згодою сторін …».

При цьому судом не прийняті до уваги заперечення відповідача щодо відсутності договірних відносин у 2018 році, оскільки ним не надано доказів непродовження договору № 5 від 01.07.2017 на 2018 рік із застосуванням положень названого пункту 7.4. цього договору. Проте, суд вважає правомірним посилання відповідача на недоведення позивачем тверджень про наявність договору № 5 від 01.07.2018, про що ним вказано у «бухгалтерській довідці», зміст якої наведений вище, а тому констатує наявність договірних відносин між сторонами у період за який виникла заборгованість за договором № 5 від 01.07.2017.

Суд повторює, що у названому договорі № 5 від 01.07.2017 не вказано, що відповідач виступає у якості суб'єкта господарської діяльності, але він відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час їх укладення був зареєстрований у якості суб'єкта господарської діяльності (з 01.09.2016), а крім того предметом договору є надання послуг відповідачу, які за своїм характером не є особистими як для фізичної особи та направленні на здійснення господарської діяльності, у зв'язку з чим відповідач виступає за ним у якості суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця.

Судом також встановлено, що позивач 25.04.2018 звернувся до відповідача з претензією за вих. № 191, в якій поряд з вимогою про сплату заборгованості у сумі 22 539,36 грн заборонив відповідачу починаючи з 01.05.2018 злив стічних вод до накопичувальних ставків, чим фактично припинив надавати послуги відповідачу. Таке припинення надання послуг є фактично підставою для припинення нарахування плати за надані послуги, що слідує з умов пункту 4.2. договору, за яким нарахування плати здійснюється з часу фактичного користування послугою, а тому суд приходить до висновку, що нарахування плати за період з травня по серпень 2018 року є неправомірним.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини щодо укладеного договору

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов'язань у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов'язань (майново-господарських зобов'язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Зокрема, згідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим, враховуючи період виникнення спірних правовідносин (з 01.04.2017 по 30.06.2018), суд зазначає, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, визначалися (до моменту набрання чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII) положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV.

Зокрема, основними правовими положеннями цього закону, які впливають на вирішення наявного між сторонами спору, є наступні:

- «Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.» (стаття 3),

- «Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.» (стаття 4),

- «Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); …» (стаття 13),

- «Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.» (частина 1 статті 16),

- «Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. … Виконавцем послуг з … водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого … водовідведення.» (стаття 19),

- «Споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; … 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; … 10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.» (частина 3 статті 20),

- « Виконавець зобов'язаний: 1) забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; …

3) підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; 4) надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо …» (частина 2 статті 21),

- «Власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.» (статті 23),

- «Балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.» (частина 1 статті 24),

- « 1. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. 2. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. 3. Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. 4. У разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. 5. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. 6. У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. 7. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.» (стаття 26),

- «Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством … У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.» (стаття 32).

З викладених положень слідує, що:

- водовідведення є комунальною послугою,

- відносини між учасниками договірних відносин у сфері водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах,

- споживач зобов'язаний на підставі укладеного договору оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах,

- балансоутримувач має право здійснювати функції з утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна, а також звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання комунальних послуг,

- плата за комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору,

- законом встановлені істотні умови договору про надання комунальних послуг.

Поряд з цим, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» затверджені відповідні Правила, за пунктом 1.1. яких, вони визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України; є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Зокрема, за змістом цих Правил:

- «Виробник послуг централізованого … водовідведення - суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з … водовідведення …» (пункт 1.2.),

- «Розрахунки за … скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.» (пункт 3.1.),

«Розрахунки за … скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору» (пункт 3.7.),

- «Споживачі, що мають власні водозабори і скидають стічні води до мереж централізованого водовідведення, при відсутності засобів обліку стічних вод подають виробнику дані про об'єм та показники якості стічних вод відповідно до умов договору. У випадку ненадання споживачами інформації про обсяг стічних вод плата нараховується за визначеними обсягами водовідведення, зазначеними у договорі.» (пункт 3.15.),

- «Якщо споживачі мають власні водозабори і у визначений строк не надіслали даних про обсяги скиду стічних вод до мереж водовідведення за попередній місяць або надіслали недостовірні дані щодо обсягів скиду, виробник відповідно до умов договору здійснює розрахунок оплати за скид стічних вод за розрахунками попереднього місяця або за пропускною спроможністю відповідних мереж споживачів. При цьому виробник має право зробити перерахунок за період подання споживачами недостовірних даних в межах строку позовної давності.» (пункт 3.16.).

Наведені положення Правил вказують на:

- проведення щомісячних розрахунків за скид стічних вод,

- при відсутності засобів обліку стічних вод споживач самостійно подає виробнику дані про їх об'єм,

- у випадку ненадання споживачем інформації про обсяг стічних вод плата нараховується за обсягами, визначеними у договорі.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень, у контексті договірних відносин, суд приходить до висновку, що в укладеному між сторонами договорі № 5 від 01.07.2017 сторонами досягнуто згоди, що позивач, виступаючи у якості виробника комунальних послуг з прийому стічних вод, зобов'язався приймати від споживача (яким є відповідач у справі) щомісячно стічні води у визначеному об'ємі - 200 куб м (пункт 2.1.1. договору), а останній зобов'язався оплачувати надані послуги у встановлених лімітах, у тому числі кількісних показниках стічних вод, до 5 числа поточного місяця за фактичний обсяг скинутих стічних вод (пункт 4.4. договору). Крім цього, нарахування плати за надані послуги здійснюється відповідно до Правил користування (пункт 4.2. договору), тобто сторони погодили, що у випадку ненадання споживачем інформації про обсяг стічних вод плата нараховується за обсягами, визначеними у договорі.

У даному випадку відповідач не надавав позивачу дані про щомісячні об'єми стічних вод, а тому суд приходить до висновку, що до врегулювання спірних правовідносин підлягають застосуванню вказані вище положення пунктів 2.1.1., 4.2. та 4.4. договору та пункту 3.15. «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», а тому нарахування позивачем щомісячної плати у розмірі 1 020,04 грн у період з 1 липня по 31 серпня 2017 року та 1 643,46 грн з 1 вересня по 30 квітня 2018 року за договором № 5 від 01.07.2018 (пункт 4.4.1.) є правомірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час вирішення спору існує заборгованість, яка виникла за період з вересня 2017 по квітень 2018 року включно у сумі 13 116,12 грн (з розрахунку: 1) 1 643,46 грн (щомісячна плата) х 8 (кількість місяців у період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включно) = 13 147,68 грн; 2) 13 147,68 грн (загальна сума нарахування плати за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включно) - 31,56 грн (сума переплати, вказана у рахунку № 363 на 2017 рік) = 13 116,12 грн).

При цьому судом не прийняті до уваги заперечення відповідача щодо можливого нарахування плати лише за визначеними об'ємами стічних вод шляхом складення відповідних актів наданих послуг, оскільки такі аргументи не ґрунтуються на вказаних договірних умовах та правових положеннях.

Судом також не прийняті до уваги заперечення відповідача щодо недоведення позивачем факту надіслання рахунків з оплати, як то передбачено пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. та 4.4.1. договору, оскільки сам факт надіслання або ненадіслання рахунків не впливає на обов'язок відповідача з оплати вартості наданих йому послуг та не ставиться як умова або порядок виникнення такого обов'язку. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що відсутність рахунків на оплату не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати договірну вартість отриманих послуг.

Разом з тим, судом не прийняті до уваги заперечення відповідача щодо ціни послуг, оскільки у відповідності до положень статті 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, тобто «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним». У даному випадку відповідачем не надано доказів недійсності умови договору щодо вартості послуг, яка була б установлена судом, а також не надано доказів внесених змін до договору в цій частині.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов'язань, за якими:

- «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1),

- «Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2),

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши несвоєчасну та неповну оплату вартості наданих послуг за договором, порушив взяте на себе зобов'язання.

Оцінка суду відповідальності за невиконання грошового зобов'язання

Згідно із частиною 1 статті 199 ГК України «виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами». «До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України».

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що «учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором», а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими «санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки», серед яких - застосування «штрафних санкцій».

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України «штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання».

Натомість у відповідності до статті 232 ГК України «вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено» (частина 3).

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У статті 549 ЦК України конкретизовано визначення штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Поряд з цим за частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» «споживач зобов'язаний …у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.»

Отже, пеня має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання; за допомогою такої неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов'язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку позивач порушив положення частини 6 статті 232 ГК України, оскільки нарахував пеню починаючи з 1 числа місяця, хоча початком можливого нарахування пені є 5 число наступного за розрахунковим місяця надання послуг, що передбачено пунктом 5.2. договору, а також нарахував пеню поза межами встановленого шестимісячного строку її нарахування. Зокрема, такими початковими датами за кожний місяць, заявлений позивачем до стягнення заборгованості, є по заборгованості за: вересень 2017 року - 05.10.2017, жовтень 2017 року - 05.11.2017, листопад 2017 року - 05.12.2017, грудень 2017 року - 05.01.2018, січень 2018 року - 05.02.2018, лютий 2018 року - 05.03.2018, березень 2018 року - 05.04.2018, квітень 2018 року - 05.05.2018; а тому шестимісячні строки можливого нарахування пені сплили відповідно: за зобов'язаннями за: вересень 2017 року - 05.04.2018, жовтень 2017 року - 05.05.2018, листопад 2017 року - 05.06.2018, грудень 2017 року - 05.07.2018, січень 2018 року - 05.08.2018.

За таких обставин нарахування пені, яке здійснене поза межами строку можливого її нарахування, є неправомірним, а тому правильним розрахунком пені є наступний:

за зобов'язаннями за вересень 2017 року пеня складає 243,19 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.10.2017 - 26.10.20172212.5 %0.068 %24.76
1643.4627.10.2017 - 14.12.20174913 %0.074 %59.57
1643.4615.12.2017 - 25.01.20184214 %0.079 %54.84
1643.4626.01.2018 - 01.03.20183516 %0.088 %50.43
1643.4602.03.2018 - 05.04.20183517 %0.093 %53.58

за зобов'язаннями за жовтень 2017 року пеня складає 253,41 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.11.2017 - 14.12.20174013 %0.074 %48.63
1643.4615.12.2017 - 25.01.20184214.5 %0.079 %54.84
1643.4626.01.2018 - 01.03.20183516 %0.088 %50.43
1643.4602.03.2018 - 12.04.20184217 %0.093 %64.30
1643.4613.04.2018 - 05.05.20182317 %0.093 %35.21

за зобов'язаннями за листопад 2017 року пеня складає 264,39 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення

1643.4605.12.2017 - 14.12.20171013.5 %0.074 %12.16
1643.4615.12.2017 - 25.01.20184214.5 %0.079 %54.84
1643.4626.01.2018 - 01.03.20183516 %0.088 %50.43
1643.4602.03.2018 - 12.04.20184217 %0.093 %64.30
1643.4613.04.2018 - 24.05.20184217 %0.093 %64.30
1643.4625.05.2018 - 05.06.20181217 %0.093 %18.37

за зобов'язаннями за грудень 2017 року пеня складає 270,74 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.01.2018 - 25.01.20182114.5 %0.079 %27.42
1643.4626.01.2018 - 01.03.20183516 %0.088 %50.43
1643.4602.03.2018 - 12.04.20184217 %0.093 %64.30
1643.4613.04.2018 - 24.05.20184217 %0.093 %64.30
1643.4625.05.2018 - 05.07.20184217 %0.093 %64.30

за зобов'язаннями за січень 2018 року пеня складає 277,45 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.02.2018 - 01.03.20182516 %0.088 %36.02
1643.4602.03.2018 - 12.04.20184217 %0.093 %64.30
1643.4613.04.2018 - 24.05.20184217 %0.093 %64.30
1643.4625.05.2018 - 12.07.20184917 %0.093 %75.01
1643.4613.07.2018 - 05.08.20182417 %0.096 %37.82

за зобов'язаннями за лютий 2018 року пеня складає 279,39 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.03.2018 - 12.04.20183917 %0.093 %59.70
1643.4613.04.2018 - 24.05.20184217 %0.093 %64.30
1643.4625.05.2018 - 12.07.20184917 %0.093 %75.01
1643.4613.07.2018 - 01.09.20185117.5 %0.096 %80.37

за зобов'язаннями за березень 2018 року пеня складає 231,93 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.04.2018 - 12.04.2018817 %0.093 %12.25
1643.4613.04.2018 - 24.05.20184217 %0.093 %64.30
1643.4625.05.2018 - 12.07.20184917 %0.093 %75.01
1643.4613.07.2018 - 01.09.20185117.5 %0.096 %80.37

за зобов'язаннями за квітень 2018 року пеня складає 186 грн, виходячи з розрахунку

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1643.4605.05.2018 - 24.05.20182017 %0.093 %30.62
1643.4625.05.2018 - 12.07.20184917 %0.093 %75.01
1643.4613.07.2018 - 01.09.20185117.5%0.096 %80.37

За таких обставин, загальна сума пені складає 2 006,5 грн, з розрахунку: 243,19 грн + 253,41 грн + 264,39 грн + 270,74 грн + 277,45 грн + 279,39 грн + 231,93 грн + 186 грн = 2 006,5 грн.

З огляду на вказані правові приписи та фактичні обставини справи, суд стверджує, що відповідач, порушивши вказане зобов'язання, повинен на підставі пункту 5.2. договору, сплатити позивачу пеню у загальній сумі 2 006,5 грн, натомість інша частина нарахованої позивачем пені, а саме у розмірі 9 591,24 є неправомірною.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства щодо забезпечення позову

Згідно до частини 2 статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У цьому контексті суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено аргументів необхідності вжиття таких заходів, а тому суд самостійно враховує основні принципи такого застосування, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, суд зазначає, що головним при застосуванні заходів забезпечення позову є припущення про неможливість виконання судового рішення без такого застосування, яке повинне ґрунтуватися не тільки на аналізі факту невиконання рішення суду, але й на фактичних обставинах самої справи, підставності заявлених вимог у контексті відсутності сумнівів у їх обгрунтованості та правомірності.

Проте, позивачем не наведено жодної обставини щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а тому заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 13 116,12 грн основної заборгованості та 2 006,5 грн пені у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у названих сумах, а інша частина вимог є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, суд, вирішуючи клопотання позивача про забезпечення позову

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 7053 від 25.09.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 845,41 грн (47,98 % задоволених вимог). При цьому сплачений позивачем судовий збір за поданим клопотанням про забезпечення позову у сумі 881 грн відноситься на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Істоміна Олександра Вікторовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Малого комунального підприємства «Водограй» (75000 Херсонська область, смт. Білозерка, пров. Харченка, буд. 46/89; ідентифікаційний код 31874082) - 13 116,12 грн основної заборгованості, 2 006,5 грн пені та 845,41 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін