Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р. Справа № 906/654/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 31.12.17) (в режимі відеоконференції)

від відповідача: ОСОБА_2 (сільський голова)

від третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс"

до Горинської сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство "Екоресурс" Малинської міської ради Житомирської області

про визнання договору недійсним

Позивачем пред'явлено позов про визнання недійсним договору про співпрацю №11-17/Л від 03.07.2017 року.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що перешкоджаючи позивачу у здійсненні господарської діяльності по вивезенню твердих побутових відходів на полігон, що знаходиться на території Горинської сільської ради, згідно договору №24/06/17 від 24.06.17, який укладений між позивачем та комунальним підприємством "Екоресурс", Горинська сільська рада фактично примусила укласти договір №11/17 від 03.07.17 на вкрай невигідних для позивача умовах. Послуги по спірному договору відповідачем не надавались, договір з боку відповідача підписано з перевищенням повноважень. Фактично у позивача не було підстав для укладення спірного договору №11-17 від 03.07.17, оскільки його право на завезення побутових відходів підтверджено договором №24/06/17 від 24.06.17, що спричинило подвійну сплату за вивіз сміття.

21.09.18 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав з тих підстав, що умови договору були розроблені самим позивачем; з 03.07.17 по 30.09.17 на територію Малинського сміттєзвалища завезено 183 автомобіля з твердими побутовими відходами; відповідачем виконано умови запропонованого позивачем договору №11/17 шляхом прийняття рішення зборами громадян с.Горинь про безперешкодне завезення на територію с.Горинь відходів позивачем та сприяння безперешкодного завезення позивачем сміття на територію селища (а.с.104).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що Комунальне підприємство Екоресурс не вправі було приймати відходи від Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс та укладати договір №26/06/17, оскільки земельну ділянку, на якій зазначене Підприємство здійснює захоронення відходів виділено із земель запасу Горинської сільської ради Рішенням Житомирської обласної ради від 29.11.2001 виключно для потреб міста Малина. Відповідач погодився з умовами щодо сплати коштів за сприяння у безперешкодному проїзді сміттєвозів до полігону ТПВ та надав проект Договору про співпрацю, який і було підписано відповідачем .

05.11.18 до суду надійшла заява Комунального підприємства "Екоресурс" Малинської міської ради Житомирської області №217 від 02.11.18, в якій просить розглянути справу у відсутності його представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2017 Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс (позивач,замовник) та Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області (Виконавець/третя особа) укладено Договір №24/06/17 щодо організації Виконавцем переробки та утилізації (захоронення) відходів Замовника (а.с.13).

Оскільки позивач відходи (сміття) завозив на територію сміттєзвалища, що знаходиться на території Горинської сільської ради, біля села Горинь, його мешканці не давали згоди на такі дії і перешкоджали завезенню відходів із адміністративної території Львівської міської ради, що зумовило надання Підприємством Львівспецкомунтранс Горинській сільській раді пропозиції щодо укладення Договору про співпрацю, умовами якого передбачено обов'язок Сільської ради сприяти у безперешкодному доступі автомобілів-сміттєвозів позивача до полігону ТПВ та обов'язок позивача оплачувати такі послуги за встановленими тарифами.

Договір про співпрацю укладено 03.07.2017, згідно з умовами якого позивач зобов'язується брати участь у заходах, спрямованих на покращення благоустрою території, на яку поширюється повноваження Горинської сільської ради, а відповідач зобов'язується сприяти позивачу у безперешкодному вивезенні, прийомі та захороненні твердих побутових відходів із адміністративної території Львівської міської ради на полігоні твердих побутових відходів, що знаходиться на території Горинської сільської ради, згідно договору №24/06/17 від 24.06.17.

Згідно п.2.1 Договору, позивач зобов'язаний оплатити відповідачу надані послуги безперешкодного вивезення сміття виходячи з розрахунку: 2000,00грн. за кожен прийнятий полігоном автомобіль сміттєвіз згідно договору №24/06/17.

Рішення зборів мешканців села Горинь від 03.07.2017 вирішено не чинити перешкод у заїзді автомобілів Відповідача у випадку укладення Договору про співпрацю, за яким Відповідач сплачуватиме відповідні кошти (а.с.13).

Договір про співпрацю затверджено Рішенням сесії Горинської сільської ради від 12.07.2017 (а.с.12).

Господарським судом Львівської області при розгляді справи №906/117/18 було встановлено, що упродовж 03.07.2017-30.09.2017 на сміттєзвалище заїхало 183 автомобілі-сміттєвози Позивача, у зв'язку з чим позивач заборгував відповідачу 366000,00грн. по договору №11-17/Л від 03.07.17.

Таким чином, сторони здійснили дії, які свідчать про виконання ними спірного договору.

Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що на підставі Договору від 24.06.2017, укладеного із Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області, здійснював вивіз ТПВ на полігон біля села Горинь, проте мешканці села перешкоджали вільному пересуванню автомобілів Відповідача до полігону, що змусило укласти Договір на невигідних умовах; Горинська сільська рада порушила публічний порядок, оскільки правочин спрямований на незаконне заволодіння коштами Підприємства, так як господарські операції між Сторонами відсутні. Відповідач жодного разу не надавав позивачу інформацію про вжиті ним заходи щодо забезпечення безперешкодного доїзду автомобілів до полігону. Відсутні акти приймання-передавання послуг за Договором; згідно з нормою ч.2 ст.228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним; а відповідно до норми ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення; має місце перевищення повноважень сільською радою при укладенні Договору, оскільки, згідно з нормами статей 27, 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, правочин вправі укладати лише Виконавчий комітет Ради. Договір від 03.07.2017 (про співпрацю) припинив свою дію у зв'язку з припиненням дії Договору від 24.06.2017, укладеного Позивачем та Комунальним підприємством Екоресурс, - у день укладення нового Договору від 10.01.2018.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. При цьому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судами враховано, що в пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Згідно з ч. ч. 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України (ГК України) при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Ч. ч. 1, 2 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже, виходячи з норми ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), Сторонами укладено Договір про надання Відповідачем (виконавець) послуг Позивачу (Замовник) щодо сприяння у безперешкодному доступі автомобілів-сміттєвозів Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс до полігону твердих побутових відходів (для захоронення ТПВ), який знаходиться на території Горинської сільської ради Житомирської області.

Проект зазначеного Договору, про що не заперечили сторони, підготовлено Позивачем, тобто усі умови правочину ним визначено самостійно. За таких обставин відсутні підстави вважати, що договір вчинено позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст.233 ЦК України). При цьому суд враховує, що відповідач не проявляв ініціативи щодо укладення цього договору. Судом не встановлено будь-яких дій відповідача, які були б спрямовані на укладення спірного договору. Також не встановлено дій відповідача по перешкоджанню вивозу сміття на сміттєзвалище. З пояснень представника позивача встановлено, що фізичні особи чинили перешкоди автомобілям позивача, тобто перешкоджали господарській діяльності, однак представник пояснив, що позивач не звертався з цього приводу до правоохоронних органів щодо дій фізичних осіб (ст.206 КК України). Тобто позивач самоусунувся від належного захисту своїх прав.

Позивачем не доведено і судом не встановлено звязок між протиправними (на думку позивача) діями фізичних осіб та діями відповідача. Також не встановлено, що не уклавши спірний договір позивач зазнав би збитків, чи опинився б в іншому становищі, яке б загрожувало його господарській, статутній чи іншій діяльності.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що тяжкими обставинами в розумінні статті 233 ЦК України можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В даному випадку суд вважає, що позивачем взагалі не доведено факту існування тяжкої обставини. Вказівка позивача на те, що укладення договору призвело до припинення протиправних дій фізичних осіб є припущенням і не підтверджено належними доказами.

Договором №11-17/Л від 03.07.2017 добровільно погоджено взаємні права та обов'язки, у тому числі грошові зобов'язання Підприємства ТФ Львівспецкомунтранс стосовно сплати обумовлених коштів, що зумовлює безпідставність ствердження позивача про введення його Горинською сільською радою в оману та про вимагання коштів за Договором.

Факт укладення Позивачем та Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області 10.01.2018 нового Договору №24/06/18, з метою припинення Договору №24/06/17 від 24.06.2017, зумовив, відповідно, припинення дії Договору №11-17/Л від 03.07.2017 (укладеного Позивачем та Відповідачем).

Проте, оскільки Договір №11-17/Л від 03.07.2017 був чинним упродовж 03.07.2017 10.01.2018, його умови були обов'язковими до виконання Сторонами упродовж зазначеного часу.

Згідно з нормою ч.1 ст.228 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу позову, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на: порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина; знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади чи незаконне заволодіння таким майном.

Проте, Позивачем не надано жодних належних, допустимих і достовірних доказів вчинення Відповідачем протиправних дій, передбачених нормою ч.1 ст.228 ЦК, у тому числі незаконного заволодіння коштами позивача, оскільки присуджені за рішенням господарського суду Львівської області по справі №906/117/18 до сплати відповідачу кошти належить сплатити на виконання договору про співпрацю №11-17/ОСОБА_3 цьому суд звертає увагу, що господарський суд Львівської області розглядаючи справу оцінюючи договір не знайшов обставин, які б вказували на його нікчемність.

При вирішенні вказаної справи, господарським судом Львівської області було встановлено факт надання відповідачем послуг позивачу згідно договору про співпрацю №11-17/Л від 03.07.17 на суму 366000,00грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посилання позивача на незаконне заволодіння відповідачем вказаних коштів є безпідставним.

Безпідставним є також посилання позивача на перевищення Відповідачем повноважень при укладенні Договору, а саме: правочин повинен був укладатись Виконавчим комітетом Горинської сільської ради, а не сільською радою.

Виходячи з норм Закону України Про місцеве самоврядування в Україні(далі-Закон), якими, зокрема, передбачено: загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення і Рішення загальних зборів враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності (ст.8 Закону).

Рішенням зборів громадян села Горинь від 03.07.2017 доручено Сільському голові укласти Договір про співпрацю з Львівським комунальним підприємством, яке вивозить сміття на полігон, який розташований на території Горинської сільської ради.

Сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування (ст.10 Закону).

Укладення Горинською сільською радою Договору про співпрацю вчинено за дорученням територіальної громади та в її інтересах.

Виконавчим комітетам сільських рад належать певні повноваження у сфері соціально-економічного розвитку (ст.27 Закону) і у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища (ст.33 Закону), проте жодною нормою не передбачено виключного права Виконкому на укладення договорів про співпрацю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, які є підставами для визнання недійсним договору. Крім того, у відповідності до положень Цивільного кодексу України, зокрема статей 6 та 627, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, включаючи право змінювати та виключати будь-які зобов'язання, з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволені позову.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.11.18

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)

4- третій особі (рек. з повідом.)