ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 Справа № 917/1054/18

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", 39631, м. Кременчук, вул. Київська, 62

до ФОП Войтюша Олександра Анатолійовича, АДРЕСА_2

про стягнення 10596,60 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: Шинкаренко С.В., дов. № 6 від 02.01.2018 р.

від відповідача: не з'явився

Приватне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП Войтюша Олександра Анатолійовича про стягнення 8 085,00 грн. попередньої оплати за недопоставлений Товар по договору купівлі-продажу № 609/17 від 18.12.2017 р., 565,95 грн. штрафу, 1 471,47 грн. пені, 121,00 грн. - 3% річних, 353,14 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу № 609/17 від 18.12.2017 р. а саме: не поставлено Товар на суму авансового платежу в розмірі 8 085,00 грн.

Ухвалою від 04.09.2018. суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі і призначив розгляд справи по суті на 20.09.2018 р.; запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

При розгляді матеріалів справи суд встановив, що позовну заяву, що розглядається в даній справі, подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з цим на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України суд ухвалою від 20.09.2018 р. залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк до 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

Позивач у визначений строк усунув вказані судом недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 04.10.2018 р. суд ухвалив продовжити розгляд справи № 917/1054/18, повідомив сторін, що розгляд справи по суті відбудеться 23.10.2018 р.

Ухвалою від 23.10.2018 р. суд відклав розгляд справи на 13.11.2018 р.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача на виклик суду в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, відзив на позов не подав.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

18 грудня 2017 року між ПрАТ "АвтоКрАЗ" (Покупець) та ФОП Войтюш O.A. (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №609/17.

Згідно з п. 1 договору, Продавець зобов'язувався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язувався прийняти у свою власність та оплатити Товар, що вказаний у рахунку Продавця, а саме: дрова паливні у кількості 35 м.куб.

Відповідно до п. 2 договору ціна за одиницю Товару складає 700,00 грн. Сума договору становить 24 500 (двадцять чотири тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.

В пункті 4 договору передбачено, що Продавець зобов'язується передати товар у строк 10 календарних днів з моменту списання грошових коштів на користь Продавця банком Покупця.

Форма оплати - 100% попередня оплата в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Продавця, зазначений у даному договорі (п. 3).

Відповідно до п. 3 договору 28.12.2017 р. ПрАТ "АвтоКрАЗ" здійснило 100% попередню оплату в національній валюті України у розмір 24 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12059 від 28.12.2017 р.

Проте, Продавець поставив Товар частково у кількості 450 м.куб. на суму 16 415,00 грн. 01.02.2018 р.

Отже, відповідач порушив умови договору та прострочив поставку Товару на суму 8 085,00 грн. на 218 календарних днів.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення суми попередньої оплати за недопоставлений Товар у розмірі 8 085,00 грн., 565,95 грн. штрафу, 1 471,47 грн. пені, 121,00 грн. - 3% річних, 353,14 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимога позивача про повернення суми попередньої оплати підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 693 ЦК України передбачено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу, перерахувавши відповідачеві 24 500,00 грн., попередньої оплати, що підтверджується платіжним дорученням № 12059 від 28.12.2017 р.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань по договору не допоставив Товару на суму 8 085,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача, щодо поставки Товару позивачеві, тому суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 8 085,00 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 1 471,47 грн. пені за період з 08.01.2018 р. по 09.07.2018 р. та 565,95 грн. штрафу.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Пунктом 9 договору встановлено, що за прострочення передачі Товару Продавець сплачує на користь Покупця пеню у розмірі 0,1% від вартості непереданого в строк Товару за кожен день прострочення.

Та обставина, що за порушення передбаченого строку поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки товару, не перетворює цю неустойку в пеню за порушення грошового зобов'язання, так само, як і обов'язок постачальника поставити товар не стає грошовим зобов'язанням.

Зазначена правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 03.12.2013 №908/43/13-г (3-35гс13).

Крім того, пунктом 9 договору встановлено, що за прострочення передачі Товару більше тридцяти днів Продавець сплачує на користь Покупця додатково штраф у розмірі сім відсотків від вартості Товару.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 471,47 грн. пені за період з 08.01.2018 р. по 09.07.2018 р. та 565,95 грн. штрафу, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (розрахунок пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга. Закон).

Також, слід зазначити, що у випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зазначена вище правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. у справі № 3-88гс11 (20/246-08) та від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011, № 911/4057/15 від 19.04.2016 р.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 29128,68 грн. інфляційних та 4937,00 грн. - 3% річних, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом з тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 16.09.2014 №3-90гс14 у справі №921/266/13-г/7, від 01.07.2015 № 3-357 гс15 у справі № 910/14120/14, від 15.10.2013 № 3-30гс 13.

Крім того, у пункті 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14 роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Договором купівлі-продажу не встановлений розмір процентів за користування чужими коштами.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 353,14 грн. інфляційних та 121,00 грн. - 3% річних задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Войтюша Олександра Анатолійовича, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", 39631, м. Кременчук, вул. Київська, 62, код 05808735) 8085,00 грн. коштів за недопоставлений товар, 565,95 грн. штрафу, 1471,47 грн. пені, 1 683,15 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.11.2018 р.

Суддя Киричук О.А.