УХВАЛА

07 листопада 2018 року Справа № 913/431/18

Провадження №19/913/431/18

Розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 92652)

до відповідача 1 - Селянського (фермерського) господарства "Світанок" (вул. Андріївська, 23, с. Містки, Луганська область, 92654)

відповідача 2 - Сватівської районної державної адміністрації Луганської області (Майдан Злагоди, 25, м. Сватове, Луганська область, 92600)

про визнання недійсним договору оренди землі від 21.08.2018 та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_8, представник за довіреністю від 11.09.2018, зареєстровано в реєстрі №2104;

від відповідача 1- Лісечко О.С., представник за довіреністю від 01.11.2016, № б/н;

від відповідача 2 - представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до відповідача-1 - Селянського (фермерського) господарства "Світанок", та відповідача-2 - Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі від 21.08.2018 стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між Селянським (фермерським) господарством "Світанок" та громадянкою України ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності від громадянина України ОСОБА_1; про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з цільовим призначенням "01.01 ведення товарного сільськогосподарського виробництва", розташованої за адресою: Луганська область, Сватівський район, Петрівська сільська рада, земельна ділянка №575, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 8,776 га за Селянським (фермерським) господарством "Світанок".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди землі від 21.08.2018 укладено між ОСОБА_1 в особі уповноваженої особи ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності за №2723 від 28.12.2011 та Селянським (фермерським) господарством "Світанок". На думку позивача, зазначений договір укладено всупереч його волевиявлення та з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України та ст.15 Закону України "Про оренду землі".

Крім того позивачем були заявлені клопотання, в яких він просить:

- витребувати у відповідача 1 оригінал договору оренди землі від 21.08.2018 стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між Селянським (фермерським) господарством "Світанок" та громадянкою ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності від громадянина України ОСОБА_1;

- викликати та допитати в якості свідка громадянинку України ОСОБА_4;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Луганській області надати суду: належним чином посвідчену копію податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи - Селянського (фермерського) господарства "Світанок" за 2017 та 2018 роки; належним чином посвідчену копію додатку 1 до Податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи - "Відомості про наявність земельних ділянок" - Селянського (фермерського) господарства "Світанок" за 2017 та 2018 роки.

Ухвалою суду від 17.09.2018 відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 17.10.2018.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву №10/40-3384 від 26.09.2018 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що ним не порушувались, а також не здійснювались невизнання або оспорювання прав та законних інтересів позивача, тому згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2014 №1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду договору, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав буде внесено запис про скасування державної реєстрації прав.

Позивач у відповіді на відзив відповідача 1 б/н від 16.10.2018 зазначив, що підстави для закриття провадження у справі №913/431/18 відсутні.

Ухвалою суду від 17.10.2018 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 07.11.2018.

05.11.2018 від відповідача 1 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення б/н від 31.10.2018, в яких він зазначив, що провадження у справі №913/431/18 має бути закрито, оскільки спір про дійсність договору від 21.08.2018, сторонами якого є відповідач - юридична особа СФГ «Світанок» та позивач - громадянин ОСОБА_1 не відноситься до суб'єктної підсудності господарського суду.

Письмові заперечення розглянуті та долучені судом до матеріалів справи.

07.11.2018 від відповідача 1 через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання розглянуто, задоволено та долучено судом до матеріалів справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом п.1 ч.1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2015 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку (запис №10128132), кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Луганська область, Сватівський район, с/рада Петрівська, на підстав свідоцтва про право на спадщину.

21.08.2018 між ОСОБА_1 як громадянином та Селянським (фермерським) господарством "Світанок" укладено договір оренди землі, відповідно до п.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Петрівської сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,78 га, у т.ч. рілля - 8,78 га, що складає 100 % паю (п.2 договору).

Земельна ділянка передається в оренду разом з: вільна від забудови (п.3 договору).

Договір укладено на 49 років (п.8 договору).

Тобто земельні правовідносини виникли між Селянським (фермерським) господарством "Світанок" та громадянином ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 318 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього кодексу. А відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Отож, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У відповідності з частиною першою статті 58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Отже наявність у ОСОБА_1 статусу підприємця з 04.09.2018 не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такій якості у спірних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 749/230/15-ц, від 03 жовтня 2018 у справі №904/1182/17, від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц.

Отже, для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності позивач мав довести суду факт здійснення фізичною особа-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку).

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка використовується позивачем в комерційних цілях.

Згідно з п.1 ч.1, ч.4 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п.2 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Таким чином, правова оцінка укладеного договору здійснюється судом на момент його укладення. В даному випадку станом на 21.08.2018 позивач не був суб'єктом підприємницької діяльності. Спірний договір укладений між Селянським (фермерським) господарством "Світанок" та ОСОБА_1 як громадянином, з огляду на що такий спір є приватноправовим за суб'єктним складом сторін і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Суд звертає увагу позивача на наслідки закриття провадження у справі, передбачені чинним законодавством України, а саме - недопустимість повторного звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч.3 ст.231 ГПК України).

Ураховуючи те, що провадження у справі №913/431/18 підлягає закриттю у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, то і клопотання позивача, викладені ним у позовній заяві, зокрема, про виклик і допит у якості свідка громадянки України ОСОБА_4, судом не розглядається.

Згідно з ч.2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При зверненні з позовом до суду Фізичної особою - підприємцем ОСОБА_1 сплачено судовий збір за платіжним дорученням №88 від 10.09.2018 у розмірі 1762 грн 00 коп., який може бути повернутий заявнику з державного бюджету України відповідною ухвалою за його клопотанням.

Керуючись ст.ст.185, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі №913/431/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства "Світанок" та Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі від 21.08.2018 та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Ухвала набрала законної сили 07.11.2018 відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Т.В. Косенко