ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа№ 910/1149/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Галушко С.І. - представник за дов. №120 від 14.02.2014;

від відповідача: Герасименко М.В. - представник за дов. №389 від 19.03.2018,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 (дат підписання повного тексту 03.07.2018)

у справі № 910/1149/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про розірвання договору поруки від 20.10.2016 № 4Т13407Д/П

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хромія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про розірвання договору поруки від 20.10.2016 № 4Т13407Д/П.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач виконав зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме сплатив ,63 грн за кредитними договорами: від 26.06.2013 № 4Т13407Д (486835492,32 грн), від 06.11.2013 № 4Т13710Д (789826163,21 грн) від 20.02.2015 № 4Т15066И ( 29729086,10 грн)

Відповідач в свою чергу відповідно до п. 10 договору поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016 зобов'язаний був протягом п'яти днів робочих днів передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором.

Натомість, як зазначає позивач, відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме не надав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю " Техспецмонтаж " за кредитними договорами: від 26.06.2013 № 4Т13407Д, від 06.11.2013 № 4Т13710Д, від 20.02.2015 № 4Т15066И, що позбавляє Товариство з обмеженою відповідальністю " Хромія " права на отримання від останнього коштів відповідно до виконаного позивачем за договором поруки зобов'язання боржника. В подальшому позивач не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку підприємця - боржника втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнало значних збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/1149/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/1149/18 від 14.06.2018 повністю, прийняти нове рішення, яким розірвати договір поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016 укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Хромія" з 28.10.2016.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права. Так, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо необхідності обов'язкового дотримання сторонами порядку розірвання договору у відповідності до ст. 188 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник зазначив, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки призвело до суттєвого погіршення фінансового стану позивача, отже з боку відповідача було завдано суттєвої шкоди позивачу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/1149/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Пашкіної С.А., судді Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/1149/18.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.10.2018, справу №910/1149/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/1149/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

У судовому засіданні 12.11.2018 апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Розірвати договір поруки №4Т13407Д/П від 20.10.2016 року укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хромія".

У судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.10.2016 між позивачем (поручитель ) та відповідачем (кредитор) був укладений договір поруки № 4Т13407Д/П 9далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Техспецмонтаж " своїх зобов'язань за кредитними договорами: від 26.06.2013 № 4Т13407Д, від 06.11.2013 № 4Т13710Д, від 20.02.2015 № 4Т15066И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни передбачені вказаними кредитними договорами.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Як стверджував позивач, згідно платіжних доручень: від 20.10.2016 № 2192, від 20.10.2016 № 2193 та від 20.10.2016 № 2194 позивач на виконання умов договору поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016 перерахував відповідачу ,63 грн з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 26.06.2013 № 4Т13407Д, згідно договору поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016, виконання зобов'язань по кредитному договору від 06.11.2013 № 4Т13710Д, згідно договору поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016, та виконання зобов'язань по кредитному договору від 20.02.2015 № 4Т15066И, згідно договору поруки № 4Т13407Д/П від 20.10.2016.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 564 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку боржника. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі будь - яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Тобто, оскільки позивач виконав вимоги договору поруки до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язані, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Так, оскільки спеціальний порядок передачі прав від кредитора до поручителя Цивільним кодексом України не передбачений (автоматичний перехід від кредитора до поручителя в момент виконання останнім обов'язку боржника), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо безпідставності правових вимог про розірвання договору поруки.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що позивач не звертався з відповідними позовами до боржника або інших осіб (заставодавців, тощо).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, стверджуючи про неможливість реалізації позивачем своїх прав поручителя на стягнення відповідних коштів/майна з боржника, жодних спроб реалізації таких прав позивач не вчинив.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Таким чином, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. ( ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Згідно п.14 договору поруки, дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції при обґрунтуванні відмови в задоволенні позову не посилався на неможливість звернення до суду без дотримання порядку визначеного ст. 188 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо необхідності обов'язкового дотримання сторонами порядку розірвання договору у відповідності до ст. 188 Господарського процесуального кодексу України.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з'ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 910/20312/17).

Натомість, позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих у розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем зобов'язань за спірним договором поруки, внаслідок якого позивач зазнав значних збитків.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки призвело до суттєвого погіршення фінансового стану позивача, отже з боку відповідача було завдано суттєвої шкоди позивачу.

Також скаржником не було доведено, що він в повному обсязі виконав зобов'язання за договором поруки.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Також, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хромія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі №910/1149/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/1149/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова