ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа№ 911/383/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сковородька А.М. довіреність № Ц/3-04/118-18 від 27.02.18

від відповідача: Гоцуляк Д.С., - директор

від відповідача: Прудько Л.І. довіреність № 29 від 12.09.18

від третьої особи: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство"

на рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року (дата складення повного тексту 27.08.2018 р.)

у справі № 911/383/18 (суддя - Грабець С.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Закарпатська митниця Державної фіскальної служби

про стягнення грошових коштів у сумі 5 562 507,16 грн., -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення 5 562 507,16 грн. (т.І, а.с. 7-15).

Рішенням Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18 позов задоволено повністю (т.ІІ, а.с.148-159).

Державне підприємство "Тетерівське лісове господарство" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (т.ІІ, а.с.167-178).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року, апеляційна скарга Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство" у справі № 911/383/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

08 жовтня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (т.ІІ, а.с. 201-205).

18 жовтня 2018 року від відповідача надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу (т.ІІ, а.с. 219-225).

19 жовтня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 911/383/18, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18 призначено на 13 листопада 2018 року.

02 листопада 2018 року від Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" надійшло клопотання, про участь у судовому засіданні, що призначене на 13.11.2018 14:30 в режимі відеоконференції.

06 листопада 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 13 листопада 2018 року представник Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" у судовому засіданні 13 листопада 2018 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник Закарпатської митниці Державної фіскальної служби у судове засідання 13 листопада 2018 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 430.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

30 грудня 2015 року між Державним підприємством "Тетерівське лісове господарство" (далі - відповідач) та фірмою "Multikemia KFT" укладено контракт №1/2016 (далі - контракт), відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався передати фірмі "Multikemia KFT" дрова паливні соснові, ялинові, березові, а фірма "Multikemia KFT" зобов'язувалась товар прийняти і оплатити (т.І, а.с. 118-119).

20 травня 2016 року на підставі вищевказаного контракту, відповідачем відправлено зі станції Тетерів Південно - Західної залізниці до місця призначення: Тужер (Угорщина) вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814 із вантажем "Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах" (далі - вантаж), про що зазначено у накладній №498659 (т.І, а.с. 18, 19).

Також позивачем надано Сертифікат КВ №131936 від 20.05.2018 р. про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (т.І, а.с. 185).

24 травня 2016 року на підставі вищевказаного контракту, відповідачем відправлено зі станції Тетерів Південно - Західної залізниці до місця призначення: Тужер (Угорщина) вагони №67860544 та №65881112 із вантажем, що зазначено у накладній №404392 та відомості вагонів (т.І, а.с. 16/108, 17/109).

Також позивачем надано Сертифікат КВ №132098 від 24.05.2018 р. про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (т.І, а.с. 116).

24 травня 2016 року на станцію Батьово Львівської залізниці надійшло усне розпорядження начальника митного поста "Залізничний" про затримку вагонів №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814 для проведення переогляду, про що складено акт загальної форми №10981 (т.І, а.с. 20).

25 травня 2016 року відділом митного оформлення №4 митного посту "Залізничний" подано заявку №24/16 на подання вагонів для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду (т.І, а.с. 29).

Станцією Батьово направлено на станцію Тетерів ДС телеграфне повідомлення №211 від 25.05.2016 р., у якому викладено прохання повідомити вантажовідправника про затримання митним постом вагонів на станції Батьово згідно заявки Митниці на підставі ст. 388 МК України (т.І, а.с. 38).

31 травня 2016 року на станцію Батьово Львівської залізниці надійшло усне розпорядження начальника митного посту "Залізничний" про затримку вагонів №67860544 та №65881112 для проведення переогляду, про що складено акт загальної форми №11002 (т.І, а.с. 21).

01 червня 2016 року головним державним інспектором митного посту "Залізничний" подано заявку №37/16 на подання вагонів для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду (т.І, а.с. 30).

Станцією Батьово направлено на станцію Тетерів ДС телеграфне повідомлення №04 від 01.06.2016 р., у якому викладено прохання повідомити вантажовідправника про затримання митним постом вагонів на станції Батьово згідно заявки Митниці №27/16 на підставі ст. 388 МК України (т.І, а.с. 38).

10 червня 2016 року, на підставі заявки головного державного інспектора митного посту "Залізничний" №36/16 (т.І, а.с. 31) від 01.06.2016 р. та заявки старшого державного інспектора митного посту "Залізничний" №42/16 від 10.06.2016 р. (т.І, а.с. 32), які мотивовано з посиланням на ст. 338, 325 МК України, вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 подані для зважування вантажу, про що складено акт загальної форми №9923 (т.І, а.с. 22).

Закарпатська митниця ДФС України повідомила відповідача листом №1109/39/07-70-18 від 29.07.2016 р. про те, що нею, з метою організації належного контролю за експортом лісоматеріалів, відповідно до Закону України від 08.08.2005 № 2860-ІУ "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів", розпорядження Голови Закарпатської ОДА від 13.05.2016 №236 проводяться заходи направлені на недопущення вивезення за межі митної території України лісоматеріалів з порушенням чинного митного законодавства в митному режимі "експорт" товарів за товарними позиціями 4401,4403 згідно УКТЗЕД. За результатами зважування вказаних вагонів виявлено розбіжність по декларації № 125130009/2016/503023 - 8930 кг, № 125130009/2016/503125 - 17240 кг. Враховуючи викладене, рішення про пропуск вагонів з товаром ДП "Тетерівське лісове господарство" за межі митної території України, складання протоколу про порушення митних правил або про надання картки відмови у пропуску буде прийнято після завершення відповідної перевірки (т.І, а.с. 142-143).

Копія розпорядження Голови Закарпатської ОДА від 13.05.2016 №236 також наявна у матеріалах справи (т.ІІ, а.с. 68).

17 серпня 2016 року на станцію відправлення повторно надіслано телеграфне повідомлення №70 щодо вирішення питання про випуск вагонів митницею (т.І, а.с. 37).

Листами від 08.09.2016 р. та від 22.09.2016 р. позивач повідомляв відповідача про наявність обмежень на експорт лісоматеріалів введений Законом України "Про особливості державного регулювання діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" та просив вирішити питання митних формальностей для відправлення вагонів за призначенням (т.І, а.с. 149-150, 151-152).

Наказом "№290 від 07.10.2016 р. ДС Батьово ДС Чоп", підписаним "ДН-5" на підставі заявки Закарпатської митниці №07-70-61/34-2693 вантаж у спірних вагонах наказано відправити на станцію Чоп для здійснення їх вивантаження та навантаження (т.ІІ, а.с. 20).

07 жовтня 2016 року, на підставі заявки митного посту "Залізничний" №125/16 від 06.10.2016 р. (т.І, а.с. 33), яку мотивовано з посиланням на ст. 338, 325 МК України, та листа Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України №07-70-61/34/2693 від 07.10.2016 р. (т.І, а.с. 34), вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 направлені на станцію Чоп для вивантаження та завантаження, про що складено акти загальної форми №699 (до акта від 24.05.2016) та №700 (до акта від 31.05.2016) від 07.10.2016 р. (т.І, а.с. 23, 24).

Вказані Акти містять відомості про вартість користування, зберігання, маневрових робіт.

У зв'язку з цим, на станцію відправлення вагонів направлено телеграфне повідомлення №ДС-12/228 від 07.10.2016 р. (т.І, а.с. 36).

07 жовтня 2016 року вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 прибули на станцію Чоп для проведення митного догляду шляхом повного вивантаження та навантаження (заявка Закарпатської митниці від 07.10.2016 р. №07-70-61/34-2693), про що складено акти загальної форми №4664 та №4665 (т.І, а.с. 25, 26).

10 листопада 2016 року Ужгородським міськрайонним судом у справі №308/10546/16-к задоволено клопотання ДП "Тетерівське лісове господарство", скасовано арешт, що накладений на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2016 р. на тимчасово вилучене майно а саме: вантаж (лісоматеріали), який знаходиться в 7 залізничних вагонах №№ 32259814 об'ємом 54,066 м3, 65772378 об'ємом 53,145 м3, 67910240 об'ємом 53,912 м3, 68685759 об'ємом 53,502 м3, 96393582 об'ємом 56,113 м3, 65881112 об'ємом 54,220 м3, 67860544 об'ємом 53,604 м3 з товаром деревина хвойна (сосна), які знаходяться на 22 колії сортувального парку, сортувальної системи станції Батьово, що розташована неподалік смт. Батьово, Берегівського району, Закарпатської області та належать "ДП "Тетерівський лісгосп" (т.І, а.с. 147-148).

Відповідач повідомив позивача листом №606 29.11.2016 р. про те, що під час відправлення вагонів ним було надано необхідний перелік документів (в т.ч. лісорубний квиток та сертифікат на походження лісоматеріалів) та про те, що причиною простою вагонів стала протиправна бездіяльність митниці (т.І, а.с. 159-165).

В подальшому вищевказані вагони перебували на станції Чоп в очікуванні митного контролю.

13 листопада 2017 року, на підставі листа Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України №07-70-61/34/2512 від 13.11.2017 р., який мотивовано в т.ч. з посиланням на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду (т.І, а.с. 35), вищевказані вагони були направлені на станцію Батьово для завершення митних процедур, про що складено акти загальної форми №4831 та №4832 (т.І, а.с. 27, 28) та що вбачається з Наказу "№211 від 13.11.2017 р. ДС Чоп ДС Батьово ", підписаним "ДНЗ-5" (т.ІІ, а.с. 21).

Вказані Акти містять відомості про вартість користування, зберігання.

13 листопада 2017 року вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 були поставлені під накопичення і відправлення їх за місцем призначення.

15 листопада 2017 року, після завершення митних процедур, вищезазначені вагони були випущені та здані до місця призначення: Угорщина.

Листом №123 від 16.11.2017 р. позивач просив відповідача сплатити вартість простою, а також направив "розрахунок нарахувань по ст. Батьово" (т.І, а.с. 190, 191-194).

Листом №124 від 16.11.2017 р. позивач просив відповідача сплатити вартість простою, а також направив "розрахунок нарахувань по ст. Батьово та ст. Чоп" (т.І, а.с. 195, 196-198).

04 грудня 2017 року позивач направив на адресу відповідача лист №52 з вимогою сплатити грошові кошти в сумі 4 619 641,80 грн. (т.І, а.с. 55).

Листом №1 від 02.01.2018 р. відповідач відмовив позивачу у задоволенні листа від 04.12.2017 р. №52 (т.І, а.с. 54).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок затримки вагонів, для проведення митного огляду вантажу (деревини паливної), відправником якого є відповідач, у останнього виник обов'язок оплатити позивачу (як перевізнику) додаткові платежі за надані послуги з користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу та ін. Відповідно до положень статей 218, 338 Митного кодексу України (далі - МК), статей 22, 28, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС) позивачем нараховано платежі в сумі 5 562 507,16 грн., які відповідачем не сплачено.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, оскільки не досліджувались надані відповідачем докази. Відповідач зазначає про наявність порушень зі сторони залізниці (щодо не прияння до виконання обов'язку з перевезення та допущення неточностей при складанні документів) та митниці в процесі затримки вагонів та складання відповідних документів. З посиланням на акт №305010505/2016/ЗМК-09032, відповідач зазначає, що оскільки не було виявлено порушень зі сторони вантажовідправника, залізниця мала прикласти максимум зусиль щоб виконати договір перевезення. З посиланням на ч. 2 ст. 119 Статуту залізниць України апелянт зазначає, що на Закарпатській митниці відбулась затримка вагонів для митного огляду, а митне оформлення відбулось на Київській митниці у якої питань до вантажу та супровідних документів не виникло. Апелянт зазначає, що збір за зберігання вантажів сплачується вантажовідправником, якщо затримка вагонів сталась з його вини. З посиланням на те, що вагони не простоювали на станції відправлення в очікуванні митного оформлення, апелянт зазначає про відсутність підстав для застосування п. 9 Правил зберігання та необхідність застосування п. 8 цих Правил. Апелянт посилається на відсутність доказів наявності його вини у затримці вагонів. З посиланням на те, що у розпорядчих документах щодо затримки вагонів не міститься посилання на ст. 218 МК України, апелянт зазначає про безпідставність посилань судом першої інстанції на вказану норму. Також, апелянт зазначив, що судом безпідставно відмовлено у застосуванні позовної давності, яка на його думку скінчилась 24.05.2017 (по перших зупинених п'яти вагонах) та 01.06.2017 р. (по других зупинених двох вагонах). Також, судом першої інстанції, за доводами відповідача, невірно застосовано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 р. у справі №904/5743/16.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги у відзиві на неї позивач зазначає, що судом першої інстанції повно і всебічно встановлено всі обставини справи та вірно застосовано норми матеріального та процесуального права. За доводами позивача, враховуючи положення п. 2.16 Наказу № 1019/1143, залізницею терміни пропуску через митний кордон не порушувалися і залізниця не є стороною митних формальностей. Нарахування платежів позивачем проведено у відповідності до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Статуту залізниць України, Правил розрахунків за перевезення вантажів та Правил користування вагонами і контейнерами. З посиланням на викладені у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №927/526/17 та від 03.07.2018 у справі №906/429/17 правові позиції, позивач зазначав, що строк позовної давності ним не пропущено, а моментом, з якого розпочинається сплив цього строку є час закінчення затримки вагонів і закінчення нарахувань відповідно до Актів загальної форми №4831, №4832 від 13.11.2017.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 908 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 4 Статуту залізниць України, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМЗВС) від 01.11.1951, до якої Україна приєдналась 05.06.1992, встановлено єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (параграф 1 ст. 3).

24 травня 2016 року вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, а 31.05.16 вагони №67860544, №65881112 затримано митницею на ст.Батьово для проведення митного огляду згідно усних вказівок інспектора митниці, про що складено Акти загальної форми №10981 від 24.05.16, №11002 від 31.05.16, які підписані також головним державним інспектором митниці.

Надання Митним постом "Залізничний" заявок № 24/16 від 25.05.2016 та №37/16 від 01.06.2016 про подання вагонів для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду, на наступний день після затримки вагонів лише підтверджує факт проведення митних формальностей щодо вагонів Відповідача. Після отримання заявок до Актів загальної форми №10981 від 24.05.16, №11002 від 31.05.16. було внесено записи, які записи жодним чином не впливають на дійсність складених актів.

Оскільки затримка вагонів відбулася у зв'язку із проведенням митних формальностей, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Митного кодексу України, за змістом частини 1 статті 4 якого митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому митні формальності - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 1 ст. 318 Митного кодексу України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже дії зі здійснення митного огляду є митними формальностями, а тому на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 218 Митного кодексу України, що спростовує доводи апеляційної скарги у вказаній частині.

Виходячи із системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 УМВС, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 911/4079/16, від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16, від 16.08.2018 у справі № 914/1791/17.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем лише виконувались вказівки митного органу щодо забезпечення митного оформлення вантажів, оскільки позивач не є стороною митних формальностей.

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в поряду, встановленому статтею 31 УМВС (§ 2 статті 32 УМВС).

За змістом § 1 та 2 статті 31 УМВС якщо договором перевезення не передбачено іншого, оплата провізних платежів є обов'язком: 1) відправника - перевізникам, які беруть участь у перевезенні, за винятком перевізника, який видає вантаж, за здійсненим ними перевезенням; 2) вантажоодержувачем - перевізнику, який видає вантаж за здійсненим ним перевезенням. Стосовно неустойки діє такий самий порядок. Якщо відправник або одержувач вантажу виконання своїх зобов'язань (оплату провізних платежів) покладає на третю особу, то ця особа повинна бути зазначена відправником у накладній як платник і повинна мати договір із відповідним перевізником. Провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якій проводиться оплата (параграфи 1, 5).

Статтею 121 Статуту та пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначено підстави для звільнення вантажовідправника, вантажоотримувача від плати за користування вагонами і контейнерами, до яких віднесено: 1) стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також стихійне лихо або аварія на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 2) подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; 3) затримка прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

Натомість, здійснення митних процедур не належить до цього переліку та не є підставою для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Наявності передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами у спірних правовідносинах - відповідачем не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про те, що викладені у Акті №305010505/2016/ЗМК-09032 від 09.06.2016 обставини про те, що в результаті митного огляду вантажу без його вивантаження, шляхом візуального огляду, ознак розміщення сторонніх вкладень не виявлено, спростовують обов'язку відповідача сплатити нараховану позивачем плату за надані ним послуги (т.І, а.с. 126-128).

При цьому, у § 6 ст. 28 УМЗВС зазначено, що якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Згідно з § 1 ст. 32 УМЗВС, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Враховуючи положення цієї міжнародної угоди, яка регулює відносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажу у міжнародному сполученні та яка відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, перевізнику відшкодовуються всі витрати, пов'язані із перевезенням вантажу і не передбачені тарифами, що застосовуються, якщо перешкода у перевезенні вантажу виникла із незалежних від нього (перевізника) причин.

Статтею 119 Статуту передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами №113 від 25.02.1999 р., за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами №113 від 25.02.1999 р., у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з п. 5 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту) №644 від 21.11.2000 р., якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Пунктами 9 Правил зберігання вантажів №644 від 21.11.2000 р. визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Оскільки вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 простоювали на станції Батьово в очікуванні митного оформлення, позивачем були складені акти загальної форми №699, №4664 та №4665 від 07.10.2016 року, №4831 та №4832 від 13.11.2017 року, які долучені до матеріалів справи

Згідно з ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Статуту залізниць України, в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів №334 від 28.05.2002 року, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт затримки вагонів №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 документально підтверджується актами загальної форми №10981 від 24.05.2016 року, №11002 від 31.05.2016 року, №9923 від 10.06.2016 року, №699, №700, №4664, №4665 від 07.10.2016 року, №4831 та №4832 від 13.11.2017 року, долученими до матеріалів справи.

Вказані акти складені відповідно до вимог чинного законодавства та на їх підставі, з урахуванням ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані з ними послуги (тарифного керівництва №1), затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №317 від 26.03.2009 року (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №161 від 26.04.2016 року), позивачем здійснено розрахунок плати за користування вагонами, маневрову роботу, збір та збереження вантажу, із застосуванням відповідного коефіцієнта.

Затримка вагонів №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 відбулась на транзитній станції, у зв'язку з чим, вищевказані вагони подавались для митного огляду та простоювали через здійснення митного огляду, а не для навантаження чи вивантаження товару.

Так, станція Батьово, на якій простоювали вищевказані вагони, є прикордонною станцією, тому складання відомостей плати за користування вагонами позивачем не здійснювалось.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в листі №52 від 04.12.2017 року позивачем сума платежів за час затримки вагонів зазначена без врахування тарифу (провізної плати) у сумі 18 937,00 грн. та 20% ПДВ у сумі 923 928,36 грн. (4 619 641,80 грн. + 18 937,00 грн. + 923 928,36 грн. = 5 562 507,16 грн.).

Загальна сума нарахованих платежів за час затримки вагонів становить 5562507,16 грн., з яких:

- вагон №32259814 - 806 220,40 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 475 701,60 грн.; плата за зберігання вантажу - 193 717,30 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; ПДВ- 20% - 133 918,40 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2710,00 грн.

- вагон №68685759 - 803 674,24 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 475 701,60 грн.; плата за зберігання вантажу - 188 901,30 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; плата за маневрову роботу - 2 694,20 грн.; ПДВ- 20% - 133 494,04 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2 710,00 грн.

- вагон №65881112 - 774 432,68 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 469 366,50 грн.; плата за зберігання вантажу - 172 123,70 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; плата за маневрову роботу - 1 448,10 грн.; ПДВ- 20% - 128 622,28 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2 699,00 грн.

- вагон №67860544 - 770 441,60 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 469 366,50 грн.; плата за зберігання вантажу - 167 307,70 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; плата за телеграфне повідомлення - 244,00 грн.; плата за маневрову роботу - 2 694,20 грн.; ПДВ- 20% - 127 957,10 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2 699,00 грн.

- вагон №65772378 - 788 871,80 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 475 701,60 грн.; плата за зберігання вантажу - 179 269,30 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; ПДВ- 20% - 131 028,80 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2699,00 грн.

- вагон №96393582 - 818 132,44 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 475 701,60 грн.; плата за зберігання вантажу - 203 644,00 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; ПДВ- 20% - 135 903,74 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2710,00 грн.

- вагон №67910240 - 800 734,00 грн. в.т.ч.: плата за користування вагоном - 475 701,60 грн.; плата за зберігання вантажу - 188 901,30 грн.; плата за зважування вагону - 173,10 грн.; плата за телеграфне повідомлення - 244,00 грн.; ПДВ 20% - 133004,00 грн.; тариф Батьово-Чоп, Чоп-Батьово - 2 710,00 грн.

При цьому, відповідачем вказаного розрахунку та наявності обов'язку по сплаті вищезазначеної вартості послуг не спростовано, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розрахунок позовних вимог у визначеному позивачем розмірі є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву застосування позовної давності (т.І, а.с. 97-100) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Згідно з частино 1 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частини 5 статті 315 ГК України та статті 137 Статуту залізниць України для позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, що випливають з перевезення встановлено шестимісячній строк позовної давності.

Статтею 926 ЦК України та ч. 6 ст. 315 ГК України встановлено, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з § 1 ст. 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 09.05.1980 року), строк давності позовів, які ґрунтуються на договорі перевезення, закінчується через один рік. Строк давності складає, проте, два роки, якщо йдеться про позов, що стосується: a) виплати накладної плати, стягнутої перевізником з одержувача; b) виплати виручки від здійсненого перевізником продажу вантажу; c) збитку, що виник внаслідок дії або недогляду, скоєного або з наміром спричинити такий збиток, або з легковажності і з розумінням того, що такий збиток, ймовірно, буде завдано; d) одного з договорів перевезення, що діяли до перевідправлення, у випадку, передбаченому статтею 28.

Відповідно до § 2 ст. 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 09.05.1980 року), строк давності починається: a) стосовно відшкодування повної втрати вантажу - з тридцятого дня після закінчення строку доставки; b) стосовно відшкодування часткової втрати, пошкодження або прострочення доставки - з дня видачі вантажу; c) у решті випадків - з дня, коли можуть бути пред'явлені позови. День, зазначений як початок відліку строку давності, ніколи не включається до строку.

Затримка вагонів на станції призначення є єдиною подію, яка фіксується як порушення одноразово та, водночас, триває певний проміжок часу, і щодо якої як єдиної події й розпочинається перебіг позовної давності.

При настанні події, що є підставою для подання позову, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі), та в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (у даному випадку з 24.05.2016 р. та 31.05.2016 р. по 13.11.2017 р., що посвідчено актами загальної форми №4831 та №4832 (т.І, а.с. 27, 28), які містять відомості про вартість наданих залізницею послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №906/429/17 від 03.07.2018 р.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі, які пов'язані з перевезенням вантажів відповідача у прямому міжнародному сполученні (зі станції Тетерів Південно - Західної залізниці до місця призначення: Тужер (Угорщина), має застосовуватися дев'ятимісячний строк позовної давності за правилами статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, до якої Україна приєдналась 05.06.1992 року, а не шестимісячний передбачений статтею 137 Статуту залізниць України та частиною 5 статті 315 ГК України.

Крім того, на підтвердження початку перебігу строку позовної давності свідчить і той факт, що до моменту проведення всіх нарахувань за весь час затримки, внести платежі у відомість не є можливим, і тільки після завершення всіх процедур, пов'язаних із затримкою вагонів можуть бути проведені остаточні нарахування.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач 26.02.2018 р. звернувся з вимогою про захист своїх прав та інтересів у межах позовної давності, оскільки затримка вагонів розпочалась 24.05.2016 р. та 31.05.2016 р., а випущені вагони були 13.11.2017 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5562507,16 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично, апеляційну скаргу обґрунтовано наявністю, на думку відповідача взаємозв'язку між неправомірними діями митниці та заборгованістю, яка виникла у відповідача і яку просить стягнути позивач.

Статтями 218, 338 Митного кодексу України врегульовано здійснення митного контролю та митних процедур на залізничному транспорті, зокрема, за змістом ч. 5 ст. 338 цього Кодексу, в ході митних процедур може проводитися огляд (переогляд) залізничних вагонів у випадку перетину ними державного кордону України. Огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Отже, у випадку розгляду спору між відповідачем та митницею, яка здійснювала огляд (переогляд) вантажу, предметом спору буде право власника вантажу на відшкодування збитків, заданих проведенням такого огляду (переогляду) відповідно до ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України.

Разом з тим, зазначена обставина, не є підставою для скасування законного та обґрунтовано рішення суду першої інстанції, а свідчить про наявність у відповідача права на звернення до органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них (митниці) з позовом про стягнення понесених збитків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі №911/383/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Тетерівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі № 911/383/18 залишити без змін.

3. Справу №911/383/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Хрипун

Дата складення повного тексту - 15.11.2018 р.