ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м.Дніпро Справа № 904/4224/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року, постановлену суддею Бондарєвим Е.М. у справі № 904/4224/18

за позовом Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ ( RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG ), Ам Штадтпарк, Відень, 1030, Австрія

до відповідача Дочірнього підприємства "Агролайт", м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль", м.Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки 81 120 970, 82 доларів США + 636 700, 00 грн. + 22 000,00 Євро

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернувся Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ ( RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG ) з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Агролайт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Позивач просить суд звернути на його користь стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, витрат на сплату судового збору, витрат на правову допомогу, витрат на відрядження, за рахунок предметів іпотеки - комплексів, які знаходяться за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, будинок 33, та Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, будинок 33а. Також позивач просить встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року справу № 904/4224/18 передано за територіальною підсудністю до господарського суду м.Києва.

В обгрунтування прийнятого рішення, суд, посилаючись на положення ГПК України і постанови Пленуму Вищого господарського суду України зазначив, що предметом спору є звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки з тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить звернути на свою користь стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, де він виступає в якості солідарного кредитора, агента та агента із забезпечення, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки. Тому суд вважає, що в даному випадку немає спору з приводу нерухомого майна, а має місце спір про неналежне виконання умов кредитного договору в частині сплати грошових коштів, спір про визнання права власності на іпотечне майно відсутній. Також відсутні особливості цього договору, які б визначали місце виконання договору тільки в певному місці. Суд вважає, що позивач дійшов помилкового висновку про виключну підсудність даної справи саме господарському суду Дніпропетровської області, в той час як такий позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Не погодившись із зазначеною ухвалою позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

В апеляційній скарзі скаржник просить апеляційний суд скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про передачу справи до іншого суду у зв'язку з порушенням господарським судом норм процесуального права., направити справу до господарського суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття провадження. В обгрунтування клопотання про скасування оскаржуваної ухвали, апелянт посилається на постанову Пленуму Вищого господарського суду України та постанову Верховного Суду, стверджуючи, що його позовна заява повинна розглядатися за місцем знаходження предмета іпотеки, яке знаходиться на території Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2018 року для розгляду справи № 904/4224/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач), суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.

Ухвалою колегії суддів у складі головуючого судді: Антоніка С.Г. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О. від 9 листопада 2018 року апелянту відновлено строк на подання апеляційної скарги. Колегія ухвалила розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила.

Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ ( RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Агролайт», зареєстрованого у м.Києві, вулиця Івана Мазепи, 10, в якій просить звернути на користь позивача стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 16 грудня 2011 року (з наступними змінами та доповненнями), витрат, понесених позивачем у зв'язку зі сплатою судового збору, витрат на правову допомогу, витрат на відрядження, на належний Дочірньому підприємству "Агролайт" на праві власності предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17 серпня 2012 року, укладеного між Дочірнім підприємством "Агролайт" як іпотекодавцем, Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ як іпотекодержателем та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як місцевим агентом із забезпечення:

- комплекс, що належать ДП "Агролайт" на праві власності загальною площею 22 771,01 кв.м, який знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, будинок 33, на земельній ділянці площею 7,3312 гектари, кадастровий номер 121100000:04:380:0001;

- комплекс, що належать ДП "Агролайт" на праві власності загальною площею 1 725,34 кв.м, який знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, будинок 33а, на земельній ділянці площею 7,3312 гектари, кадастровий номер 121100000:04:380:0001.

Також позивач просить встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержатуля на продаж предмета іпотеки за рішенням суду або в позасудовому порядку відповідно до застереження іпотечному договорі.

В пункті 20.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зазначено: «Статтею 16 ГПК ( 1798-12 ) встановлено виключну підсудність справ господарському суду у спорах про право власності

на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння

чи про усунення перешкод у користуванні майном; такі справи

розглядаються за місцезнаходженням майна. Також за правилами статті

16 ГПК (1798-12) визначається підсудність справ у спорах про звернення

стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом

визнання права власності на це майно. Абзац перший підпункту 20.7 пункту 20 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду N 2 ( v0002600-15 ) від 16.12.2015 \

Посилаючись в обґрунтування своїх вимог про скасування ухвали господарського суду на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», апелянт не звернув увагу, що у зазначеній постанові Пленум ВГСУ при вирішенні питання щодо підсудності справ у спорах про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, мова йде про звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на це майно.

В той же час, відповідно до положень ст.ст.17, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» законодавець розрізняє такі види задоволення вимог іпотекодержавтеля як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки так і право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) теж визнала різні види задоволення вимог кредитора, зазначивши, що «… Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу…».

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України усі справи, підвідомчі господарським судам, розглядають у першій інстанції місцеві господарські суди.

Компетенція зазначених судів щодо розгляду справ розмежовується за предметними та територіальними ознаками. Загальні правила територіальної підсудності справ визначено статтею 15 ГПК України

Відповідно до ч.1 ст.15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної з договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Разом з тим, у статті 16 ГПК України визначено виключну підсудність справ.

Згідно з ч. 3 ст. 16 ГПК України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову не є вимоги про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном, а тому апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду, що предметом спору є звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки предметом позовної заяви є стягнення предмету іпотеки за рішенням суду, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку немає спору з приводу визнання права власності на нерухоме майно, чи витребування майна з чужого незаконного володіння, розташованого на території Дніпропетровської області, а має місце спір про неналежне виконання умов кредитного договору в частині сплати грошових коштів відповідачем, місцезнаходженням якого є м.Київ. В кредитному договорі відсутні особливості цього договору, які б визначали місце виконання договору тільки в певному місці.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 2-957/2010-ц від 25 квітня 2018 року судова колегія не приймає до уваги, оскільки в даній постанові Верховний Суд не розглядав і не вирішував питання про територіальну юрисдикцію судів, що розглядали дану справу.

Згідно з частиною другою статті 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.09.2018, місцезнаходженням Дочірнього підприємства "Агролайт" є: м.Київ, вул.Івана Мазепи, буд. 10.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на останнього.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ (RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG) на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ (RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG) залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов