ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року, м. Херсон, справа № 923/887/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

про стягнення 4 280,41 грн,

за участю секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

12.10.2018 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт», про стягнення 4 280,41 грн, з яких: 3 454,08 основної заборгованості, 539,22 грн пені, 193,99 грн інфляційних та 93,12 грн річних, які нараховані у зв’язку з несвоєчасним невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором № 55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 щодо сплати вартості наданих послуг.

У якості обґрунтування власної позиції, позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору № 55-П-ХЕФ-16 «про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю» надавав відповідачу послуги з обслуговування, експлуатації та ремонту вбудованих нежилих приміщень, розташованих в одноповерховій будівлі чайної з виконробською, за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; а також утримання прибудинкової території та місць загального користування, але останнім їх вартість у розмірі 1 882,74 грн за один місяць за жовтень, листопад та грудень 2016 року не сплачена, у зв’язку з чим виникла заборгованість у розмірі 3 454,08 грн.

У зв’язку з несвоєчасною сплатою заборгованості позивачем нараховані 539,22 грн пені за період з 15.11.2017 по 14.12.2017, 193,99 грн інфляційних та 93,12 грн річних за період з 15.11.2017 по 08.10.2018.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір від 20.04.2016,

- калькуляцію на суму 377,17 грн,

- калькуляцію на суму 959,47 грн,

- лист № 26-03-07/831 від 06.12.2016,

- лист № 26-19-06/74 від 24.10.2016,

- лист № 26-16-06/79 від 08.06.2017,

- лист № 26-19-06/109 від 01.09.2017,

- претензію № 26-03-14/31 від 08.11.2017,

- лист № 18-23/390 від 17.11.2017,

- лист № 26-19-06/12 від 27.11.2017,

- лист № 26-05-04-25/252 від 06.08.2018,

- рахунок на оплату № 849 від 26.10.2016,

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 801 від 26.10.2016,

- рахунок на оплату № 2032 від 30.11.2016,

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1810 від 30.11.2016,

- рахунок на оплату № 2661 від 19.12.2016,

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2372 від 19.12.2016,

- лист № 26-01-01.02-4/121 від 17.05.2018.

Дії та аргументи відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та у поданому до суду у встановлений строк відзиві на позов послався на наступні аргументи.

Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з наступного:

- позивачем безпідставно збільшені тарифи за договором без відповідного взаємного погодження,

- між сторонами погоджено зарахування однорідних зустрічних вимог, а тому заборгованість відсутня.

З метою підтвердження висловлених заперечень, відповідач разом із надав та послався на наступні докази:

- лист № 10-05/153 від 03.11.2016,

- протокол наради щодо обговорення фінансового стану державних підприємств - морських портів від 17.05.2018,

- лист № 17-37/46 від 13.08.2018,

- лист № 6565/37/10-01-01/вих. від 12.09.2018

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 16.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (до 09.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу у строк до 12.11.2018 – відповідь на відзив. У свою чергу, відповідач надав відзив на позов, а позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі».

Суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що сторонами дотримані вимоги частин 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відповідно відзивом на позов, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Обставини, які установлені судом

20.04.2016 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту), виступаючи у якості балансоотримувача майна, та Державним підприємством «Херсонський морський торгівельний порт», як орендарем, укладено договір «про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю».

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 70,64 м кв, розташованих в одноповерховій будівлі чайної з виконробською, що перебуває на балансі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту), за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; утримання прибудинкової території та місць загального користування …, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на надання/виконання послуг та робіт, а також витратах, пов’язаних зі споживанням комунальних послуг, а саме: електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у орендованих приміщеннях, пропорційно до займаної ними площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг/робіт, наданих/виконаних балансоутримувачем за цим договором» (пункт 1.1.),

- «загальна ціна договору орієнтовно становить 70 977,60 грн з урахуванням ПДВ 20 % на рік та складається з відшкодування вартості: - споживання електроенергії, що орієнтовно становить 70 000 грн з урахуванням ПДВ 20% та складає приблизно 35 000 кВт/год …; - споживання води питної якості, що орієнтовно становить 212 грн з урахуванням ПДВ 20 %, що складає приблизно 40 м куб …; - водовідведення з доочисткою стічних вод, що орієнтовно становить 313 грн з урахуванням ПЛДВ 20 %, що складає приблизно 40 м. куб …; - витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території – 452,6 грн, з урахуванням ПДВ 20 %. Але у будь-якому разі загальна сума договору не може бути меншою, ніж сума за фактично спожиті послуги відповідно до актів наданих послуг (виконаних робіт)» (пункт 2.1.),

- «розрахунок відшкодування витрат, пов’язаних з утриманням приміщень загальною площею 70,64 м кв та зі споживанням орендарем питної води, електричної енергії, послуг з водовідведення з доочищенням стічних вод орендованих приміщень, здійснюється на підставі розрахунку балансоутримувача, який обчислюється у відповідності до показників лічильників, а у разі відсутності лічильників – згідно їх пропорційного розподілу між балансоутримувачем та орендарем відповідно до площ приміщень, або кількості людей у відповідності до існуючого енергоспоживання обладнання сторін» (пункт 2.2.),

- «остаточний розрахунок за надані послуги орендар здійснює протягом 3 банківських днів після підписання сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт) на підставі рахунку (рахунку-фактури) балансоутримувача» (пункт 2.3.),

- «орендар зобов’язаний підписати акт наданих послуг (виконаних робіт) протягом 5 робочих днів з моменту отримання цього акту від балансоутримувача або надати мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг (виконаних робіт)» (пункт 2.4.),

- «балансоутримувач зобов’язується забезпечити … інформування орендаря про зміни витрат на утримання приміщень, а також тарифів на послуги; … письмово повідомити орендаря у разі зміни тарифів на послуги; оформляти щомісячно та передавати на підпис орендарю акти наданих послуг (виконаних робіт)» (пункт 3.1., 3.1.2, 3.1.4, 3.1.5),

- «орендар зобов’язується … вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за обслуговування приміщень, за споживання комунальних послуг, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщень. Оплата за поточний місяць повинна здійснюватись до 15 числа кожного поточного місяця згідно наданих балансоутримувачем рахунків (рахунків-фактур) з подальшим їх перерахунком у наступному місяці відповідно до актів наданих послуг (виконаних робіт) з урахуванням фактично наданих послуг» (пункт 3.2., 3.2.3.),

- «орендар зобов’язується прийняти надані балансоутримувачем послуги по акту наданих послуг (виконаних робіт) (пункт 3.2.6.),

- «орендар зобов’язується сплачувати рахунки балансоутримувача у повному обсязі в строки, визначені в даному договорів» (пункт 3.2.7.),

- «за прострочення оплати наданих по даному договору послуг балансоутримувач має право стягнути з орендаря пеню від неоплаченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості наданих послуг за кожний день прострочення» (пункт 5.4.),

- «цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами зобов’язань по даному договору» (пункт 7.4.).

Таким чином, предмет договору фактично складається з двох частин: 1) забезпечення балансоутримувачем обслуговування, експлуатації та ремонту вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 70,64 м кв, утримання прибудинкової території та місць загального користування, 2) надання балансоутримувачем комунальних послуг (електроенергія, подача води та водовідведення).

Як слідує з калькуляції «вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, розташованого на першому поверсі будівлі чайної з виконробською, на 2016 рік» вартість витрат на утримання приміщення, площею 70,64 м кв, складають 377,17 грн на рік без ПДВ.

Суд зазначає, що вказана сума за калькуляцією відповідає вартості послуг на утримання приміщення на рік, яка вказана у наведеному пункті 2.1. договору (452,6 грн з ПДВ).

Водночас з іншої калькуляції «вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, розташованого на першому поверсі будівлі чайної з виконробською, на 2016 рік», затвердженої 19.09.2018 наказом начальника Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 303, вартість «витрат на утримання» приміщень складає 959,47 грн на місяць без ПДВ.

Суд звертає увагу на хоча і однакову назву калькуляцій, але на їх відмінність у розмірах приміщень. Зокрема, у калькуляції, затвердженій у 2015 році, витрати на утримання майна пораховані відносно площі 70,64 м кв, а у калькуляції, затвердженій у 2016 році, витрати пораховані із зазначенням загальної площі будівлі – 123,5 м кв, без вказівки про відсоткову частину орендованого приміщення площею 70,64 м кв, а тому суд приходить до висновку, що калькуляція, затверджена у 2016 році, у тому числі її складова, що стосується амортизації будівлі, розрахована на загальну площу будівлі, а не орендовану. За розрахунками суду відсоток площі орендованого приміщення по відношенню до загальної площі будівлі складає 57,20 %.

На виконання умов договору позивач, надавши послуги з утримання приміщення, надіслав відповідачу разом з претензією за вих. № 26-03-14/31 від 08.11.2017 для оплати рахунки № 849 від 26.10.2016 на суму 1 151,36 грн, № 2032 від 30.11.2016 на суму 1 151,36 грн, № 2661 від 19.12.2016 на суму 1 151,36 грн, а також листом за вих. № 26-05-04-25/252 від 06.08.2018 акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 801 від 26.10.2016 на суму 1 151,36 грн, № 1810 від 30.11.2016 на суму 1 151,36 грн та № 2372 від 19.12.2016 на суму 1 151,36 грн, але вони відповідачем не були сплачені, а акти – не підписані. При цьому в актах та рахунках має місце вказівка про вид наданої послуги – «утримання приміщення».

Суд констатує, що згідно з листуванням між сторонами (листи № 26-03-07/831 від 06.12.2016, № 26-19-06/74 від 24.10.2016, № 26-16-06/79 від 08.06.2017, № 26-19-06/109 від 01.09.2017, № 18-23/390 від 17.11.2017, № 26-19-06/12 від 27.11.2017, № 26-05-04-25/252 від 06.08.2018) фактично спір виник у зв’язку зі збільшенням позивачем вартості витрат на утримання приміщення, які зросли з 377,17 грн без ПДВ на рік до 959,47 грн без ПДВ на місяць, тобто з 452,6 грн (з ПДВ) до 1 151,36 грн (з ПДВ).

Таким чином, за розрахунками позивача заборгованість за договором по оплаті наданих послуг з утримання майна у жовтні, листопаді та грудні 2016 року складає 3 454,08 грн.

З метою спонукання до оплати заборгованості позивач надіслав відповідачу претензію № 26-03-14/31 від 08.11.2017, але вона залишена останнім без задоволення.

Через несвоєчасне виконання відповідачем зобов’язання щодо оплати вартості наданих послуг у вказаній сумі позивач нарахував 539,22 грн пені за період з 15.11.2017 по 14.12.2017, 193,99 грн інфляційних та 93,12 грн річних за період з 15.11.2017 по 08.10.2018.

Оцінка суду установлених обставин та положень законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов’язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов’язань (майново-господарських зобов’язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Так, за статтею 901 Цивільного кодексу України «за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором». Водночас у відповідності до статті 903 того ж Кодексу «якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором».

З огляду на вказані правові положення, а також вказані вище умови договору суд приходить до висновку, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг у позивача протягом 2016 року існували зобов’язання серед іншого щодо утримання переданого в оренду відповідачу приміщення, а у відповідача – зобов’язання з оплати вартості відповідних послуг.

Безпосередньо вартість послуг з утримання майна зазначена у договорі (пункт 2.1.) у розмірі 452,60 грн на рік, але у відповідності із положеннями пункту 3.1.2. договору, за яким позивач зобов’язався інформувати відповідача про зміни витрат на утримання приміщень, допускається збільшення вартості шляхом відповідно інформування, яке мало місце шляхом направлення позивачем відповідачу листа № 26-19-06/74 від 24.10.2016, в якому зазначено про збільшення вартості починаючи з 01.10.2016 до 959,47 грн на місяць без ПДВ.

Таким чином, позивачем були дотримані умови договору щодо повідомлення відповідача про зміну витрат на утримання приміщення, а тому судом не прийняті до уваги заперечення відповідача щодо безпідставно збільшення тарифів за договором без відповідного взаємного погодження, оскільки таке погодження не встановлене договором та не є обов’язковим для позивача, а достатнім є лише інформування про збільшення.

Проте позивачем не дотримано положень пунктів 2.3. та 3.1.5. договору щодо складення актів наданих послуг та виставлення на їх основі відповідних рахунків.

Зокрема, рахунки № 849 від 26.10.2016 на суму 1 151,36 грн, № 2032 від 30.11.2016 на суму 1 151,36 грн, № 2661 від 19.12.2016 на суму 1 151,36 грн направлені позивачем відповідачу лише 08.11.2017 разом з претензією, а акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 801 від 26.10.2016 на суму 1 151,36 грн, № 1810 від 30.11.2016 на суму 1 151,36 грн та № 2372 від 19.12.2016 на суму 1 151,36 грн направлені лише 06.08.2018 листом за вих. № 26-05-04-25/252.

Отже, і акти наданих послуг, і рахунки були складені позивачем поза межами дії договору про надання послуг, який завершив свою дію 31.12.2016, але їх несвоєчасне складення ніяким чином не впливає на обов’язок відповідача з оплати за фактично спожиті послуги, як то передбачено у пункті 2.1. договору, за яким «але у будь-якому разі загальна сума договору не може бути меншою, ніж сума за фактично спожиті послуги відповідно до актів наданих послуг (виконаних робіт)».

Разом з тим, з огляду на вказані обставини визначення вартості послуг без урахуванням площі орендованого приміщення, суд зазначає наступне.

Так, за калькуляцією вартість витрат на утримання на місяць без ПДВ 123,5 м кв складає 959,47 грн, що становить 100%, а вартість 57,20 % площі орендованого приміщення за розрахунками суду складає 548,82 грн без ПДВ, або 658,58 грн з ПДВ.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов’язань, за якими:

- «Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин, відповідач зобов’язаний на підставі пункту 2.1. договору сплатити позивачу за жовтень, листопад та грудень 2016 року 658,58 грн за кожний місяць, а всього 1 975,74 грн, у зв’язку з чим вимоги позивача в цій частині є правомірними.

Водночас судом не прийняті до уваги твердження відповідача про сплату заборгованості шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, оскільки відповідних доказів, які б свідчили про взаємне грошове зобов’язання позивача перед відповідачем на відповідну суму стягнення, ним не надано, а тому фактично ним не доведено відсутність заборгованості на вказану суму.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов’язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов’язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов’язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов’язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов’язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У даному випадку позивач порушив положення частини 6 статті 232 ГК України, оскільки нарахував пеню за період з 15.11.2017 по 14.12.2017, хоча початком можливого нарахування пені є 16 число кожного поточного місяця надання послуг, що передбачено пунктом 3.2.3. договору, за яким оплата повинна здійснюватися до 15 числа кожного поточного місяця. Зокрема, такими початковими датами за кожний місяць, заявлений позивачем до стягнення заборгованості, є 16.10.2016, 16.11.2016 та 16.12.2016, а тому шестимісячні строки можливого нарахування пені сплили відповідно 16.04.2017, 16.05.2016 та 16.06.2017.

За таких обставин нарахування пені здійснене поза межами строку можливого її нарахування, а тому є неправомірним.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань»

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов’язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 150,61 грн інфляційних, з розрахунку: 1975,74 грн х 1,076 % (сукупний індекс інфляції за період нарахування з 15.11.2017 по 08.10.2018) х 100 = 150,61 грн; а також 53,26 грн річних, з розрахунку: 1975,74 грн х 3 % х 328 днів (період з 15.11.2017 по 08.10.2018) = 53,26 грн.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів суд вважає, що відповідач порушив договірні умови щодо оплати вартості наданих послуг у сумі 1 975,74 грн, у зв’язку з чим крім цієї суми повинен сплатити 53,26 грн річних та 150,61 грн інфляційних, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. Проте, позовні вимоги щодо стягнення 1 478,34 грн основної заборгованості, 539,22 грн пені, 43,38 грн інфляційних та 39,86 грн річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 2685 від 18.09.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 897,21 грн (50,92 % задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт» (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; ідентифікаційний код 01125695) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; ідентифікаційний код 38728533) – 1975,74 грн основної заборгованості, 53,26 грн річних, 150,61 грн інфляційних та 897,21 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя           М.К. Закурін