ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа№ 910/9484/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 р. та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 р.

у справі № 910/9484/18 (суддя - О.В. Гумега)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання відсутнім права, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, укладено Договір № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15.12.2016 року, до якого вносились зміни Додатковими угодами № 1 від 11.12.2017 року, № 2 від 27.12.2017 року (далі - Договір перевезення).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/3353/18 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно- експедиційна компанія "Енерготранс" (далі - ТОВ "ТЕК "Енерготранс") про вжиття заходів забезпечення позову та на період розгляду вказаної справи, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 2 630 742, 94 російських рублів (що еквівалентно 1 215 113,86 грн. станом на 23.03.2018 року, відповідно до офіційного курсу НБУ) накладено арешт на належне Закритому акціонерному товариству "РТХ-Логістик" (далі - ЗАТ "РТХ-Логістик") майно в тому числі, але не виключно, на залізничні вагони: майно в тому числі, але не виключно, на залізничні вагони №76671841, №76669431, №76669522, №76671957, №76672047, №76672260, №76673078, №76673813, №76673938, №76677566, №76678069, №76669373, №76671403, №76672575, №76672823, №76673201, №76673243, №76673268, №76673359, №76673854, №76673912, №76674019, №76674050, №76674126, №76678259, №76678267, №76682715, №76677541, №76678242, №76672179, №76672518, №76672682, №76672914, №76672948, №76673953, №76678465, №76677517, №76678127, №51895308, №76672310, №76672955, №76673821, №76673870, №76677319, №76678382, №76681659, №76681709, №76682764, №76682772, №76672088, №76677442, до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Також, позивач зазначав, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/3353/18 заборонено Публічному акціонерному Товариству "Українська залізниця" здійснювати перевезення (переміщення) залізничних вагонів, на які накладено арешт, за межі України згідно переліку які є власністю Закритого акціонерного товариства "РТХ-Логістик" до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/3353/18 заборонено Державній фіскальній службі України та її підрозділам (митницям та митним постам) здійснювати митне оформлення та надання дозволу на переміщення залізничних вагонів, на які накладено арешт, за межі України згідно переліку які є власністю Закритого акціонерного товариства "РТХ-Логістик" до набрання законної сили рішенням у цій справі.На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/3353/18, Публічним акціонерним товариством "УРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідачем) по станції Хутір-Михайлівський та станції Конотоп затримано рух 51 цистерни, що належать на праві власності ЗАТ "РТХ-Логістик", з яких 25 цистерн/вагонів, а саме: по станції Хутір-Михайлівський вагони/цистерни: №76673359, №76673912, №76682715 - з газом, №76671841, №76669522, №76673813, №76673938, №76678267, №76673821, №76677319, №76672955, №76673870, №76678382, №76681659, №76681709, №76682764 - порожні цистерни, а по станції Конотоп: №№: 76672914, 76671957, 76673078, 76672260, 76677566, 76669431, 76678069, 76672310, 76682772 - порожні цистерни, експедируються Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА" (позивачем).

Отже, як зазначив позивач, відповідач не вчиняє дій з перевезення (переміщення) залізничних вагонів, на які накладено арешт згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/3353/18, за межі України, чим виконує відповідне рішення суду, яке є обов'язковим до виконання на всій території України, однак в той же час своїми діями, такими як: складання акту загальної форми № 253 Нак. 15-50 від 06.04.2018 року, в якому визначені суми плати за затримку вантажу в сумі 1 949, 79 швейцарських франка; викладеними твердженнями у листах № М-7/1846 від 05.05.2018 року, № ЦМ-12/188 від 31.05.2018 року і № ЄРЦ-05/4369-Е від 05.07.2018 року щодо обов'язку у замовника (позивача) оплатити витрати; списання коштів в сумі 51 861,72 грн. з особового рахунку № позивача, відкритого у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", відповідач наголошує на необхідності відшкодування йому як перевізнику усіх витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу (додаткових зборів, внаслідок затримки цистерн, таких як плата за охорону вантажу, маневрова робота та інші), чим, на думку позивача, порушуються права і законні інтереси позивача як сторони (замовника) Договору перевезення, який звільняється від виконання своїх зобов'язань у відповідній частині, зокрема, від зобов'язань з відшкодування перевізнику усіх витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу на час дії виникнення відповідних форс-мажорних обставин, визначених п. 5.1 Договору перевезення.

Позивач разом з позовом звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій посилався на те, що перевізником (відповідачем) вчиняються дії, які направлені на необхідність оплати замовником (позивачем) усіх витрат, які пов'язані з перевезенням вантажу (додаткових зборів, внаслідок затримки цистерн, таких як плата за охорону вантажу, маневрова робота та інші), про що свідчить складання акту загальної форми № 253 Нак. від 06.04.2018 року, в якому визначені суми плати за затримку вантажу в сумі 1 949,79 швейцарських франка, листи відповідача № М-7/1846 від 05.05.2018 року і № ЦМ-12/188 від 31.05.2018 року).

Однак, з огляду на те, що відповідач через власний відокремлений підрозділ - філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" здійснює облік руху грошових коштів позивача на його рахунках, в тому числі, списує грошові кошти з особового рахунку останнього, і факт списання таких коштів в сумі 51 861, 72 грн. з особового рахунку позивача підтверджується листом № ЄРЦ-05/4369-Е від 05.07.2018 року Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", позивач наголошував на наявності підстави для забезпечення позову визначеними ним у заяві про забезпечення позову заходами забезпечення позову, так як невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки у випадку списання коштів з рахунку позивача й надалі, за обставин існування форс-мажорних обставин, визначених пунктом 5.1. Договору перевезення, який вказує на наявність підстав для звільнення замовника (позивача) від виконання своїх зобов'язань за Договором перевезення на час їх дії, таке може призвести до істотного ускладнення поновлення позивачем своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА" про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: до набрання законної сили рішенням у справі № 910/9484/18 заборонити Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати нарахування та списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач належними доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову № 196 від 25.07.2018 року, заходи до забезпечення позову, про застосування яких просив позивач, відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просив вжити ці заходи. При цьому судом першої інстанції враховано співвідношення права (інтересу), про захист яких просить позивач, та наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії, а також пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову.

17.08.2018 року до суду першої інстанції від Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі філії "ЦЕНТР ТРАНСПОРТНОЇ ЛОГІСТИКИ" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, за змістом якого ПАТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" просило скасувати заходи до забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у заяві Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову мотивована тим, що підставою для винесення ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18, якою забезпечено позов, була заява позивача, обґрунтована наявністю форс-мажорних обставин, а саме, ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 в іншій справі № 910/3353/18, якою вжито заходи забезпечення позову в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 2 630 742, 94 російських рублів шляхом накладення арешту на майно, в тому числі, але не виключно, на залізничні вагони, належні ЗАТ «РТХ-Логістик», експедитором якого є ТОВ «ТрансРейл Україна». В свою чергу, постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом оголошення заборони ПАТ «Укрзалізниця» здійснювати нарахування та списання коштів за надані послуги, відповідно до умов укладеного договору, фактично свідчить про втручання в договірні відносини між сторонами та забезпечує отримання позивачем послуг на безоплатній основі, що суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам діючого між сторонами договору. Разом з тим, спір у справі № 910/9484/18 є немайновим, позовними вимогами є відсутність права вимоги на стягнення з ТОВ «ТрансРейл Україна», як замовника по договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2017 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, провізних платежів за затримку цистерн/вагонів. При цьому заявник зазначає про відсутність доказів неможливості виконання рішення суду у справі № 910/9484/18, предметом якої є немайнові вимоги.

Також, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18 судом зазначено, що оскільки на сьогоднішній день забезпечення належного захисту права та інтересів всіх учасників спірних правовідносин не дає однозначних підстав для висновку про існування обставин, з якими положення чинного процесуального законодавства України передбачають можливість скасування заходів забезпечення позову. При цьому, існування відповідних заходів забезпечення позову не впливає на господарську діяльність заявника, в той час, як забезпечує належний захист прав та інтересів всіх учасників спірних правовідносин, пов'язаних із виконанням спірного правочину. Таким чином, заявником не доведено існування правових підстав, з якими законодавець пов'язує можливість скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а тому правові підстави для задоволення клопотання Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії "ЦЕНТР ТРАНСПОРТНОЇ ЛОГІСТИКИ" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" відсутні.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18, скаржник звернувся з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій просив зазначену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а також внаслідок невідповідності висновків суду, обставинам справи.

Так, скаржник посилався на те, що заходи до забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою, фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог та не відповідає меті застосування правового інститут забезпечення позову, що є порушенням частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України; застосовані заходи забезпечення позову не відповідають меті їх застосування, передбаченій ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, обставини, якими обґрунтував позивач необхідність застосування забезпечення позову, не є форс-мажорними; застосування заходів до забезпечення позову порушує права та охоронювані законом інтереси відповідача, оскільки вжитими заходами здійснено втручання в договірні відносини між учасниками спору.

Крім того, не погоджуючись ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18 щодо відмови в задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, скаржник звернувся з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій просив зазначену ухвалу скасувати та задовольнити заяву відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а також внаслідок невідповідності висновків суду, обставинам справи.

Так, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що обставини, які спричинили застосування заходів до забезпечення позову - відпали; заходи до забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою, фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог та не відповідає меті застосування правового інститут забезпечення позову, що є порушенням частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, застосовані заходи забезпечення позову не відповідають меті їх застосування, передбаченій ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, а отже, підлягали скасуванню, обставини, якими обґрунтував позивач необхідність застосування забезпечення позову, не є форс-мажорними; застосування заходів до забезпечення позову порушує права та охоронювані законом інтереси відповідача, оскільки вжитими заходами здійснено втручання в договірні відносини між учасниками спору.

02.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити ухвали суду першої інстанції від 27.07.2018 року та 22.08.2018 року без змін.

Колегія суддів в судовому засіданні 19.11.2018 року дійшла висновку про об`єднання апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року. Представники сторін не заперечували щодо об`єднання апеляційних скарг в одне апеляційне провадження.

В судовому засіданні 19.11.2018 року представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18 скасувати, посилаючись на її невідповідність нормам матеріального та процесуального права. Крім того, представник скаржника підтримав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18, просив також скасувати вказану ухвалу як таку, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні 19.11.2018 року проти доводів апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18 заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін як таку, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Крім того, представник позивача також заперечував проти доводів апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 у справі № 910/9484/18, посилаючись на її відповідність нормам матеріального та процесуального права.

Частина 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про забезпечення позову (п. 3), про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову (п. 4).

Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може застосувати кілька заходів до забезпечення позову.

Відповідно до частини 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Частиною 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Оцінюючи доводи учасників справи, суд апеляційної інстанції наголошує, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

За своїм змістом питання співмірності, не є ідентичним питанню тотожності, яке відображено в ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У відповідності до ч.ч. 3, 5 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді заяви суд враховує всі обставини справи.

Матеріалами оскарження підтверджується, що обґрунтовуючи підстави заявленого позову та заяву про забезпечення позову, позивач посилався на те, що між сторонами наявні договірні відносини за Договором перевезення, і перевізником (відповідачем) вчиняються дії, які направлені на необхідність оплати замовником (позивачем) усіх витрат, які пов'язані з перевезенням вантажу (додаткових зборів, внаслідок затримки цистерн, таких як плата за охорону вантажу, маневрова робота та інші), про що свідчить складання акту загальної форми № 253 Нак. від 06.04.2018, в якому визначені суми плати за затримку вантажу в сумі 1 949,79 швейцарських франка, листи відповідача № М-7/1846 від 05.05.2018 і № ЦМ-12/188 від 31.05.2018). Однак, з огляду на те, що відповідач через власний відокремлений підрозділ - філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" здійснює облік руху грошових коштів позивача на його рахунках, в тому числі, списує грошові кошти з особового рахунку останнього, і факт списання таких коштів в сумі 51861,72 грн. з особового рахунку позивача підтверджується листом № ЄРЦ-05/4369-Е від 05.07.2018 Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", позивач наголошував на наявності підстави для забезпечення позову визначеними ним у заяві про забезпечення позову заходами забезпечення позову, так як невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки у випадку списання коштів з рахунку позивача й надалі, за обставин існування форс-мажорних обставин, визначених пунктом 5.1. Договору перевезення, який вказує на наявність підстав для звільнення замовника (позивача) від виконання своїх зобов'язань за Договором перевезення на час їх дії, таке може призвести до істотного ускладнення поновлення позивачем своїх порушених прав та інтересів. Крім того, позивачем у позові вказувалось і про наявність договірного врегулювання питання щодо дії форс-мажорних обставин за вказаним Договором перевезення.

Питання визначених в договорі окремих прав та обов'язків його сторін, наявне за обставин існування спірного питання дії форс-мажорних обставин, про наявність яких згідно умов відповідного договору, з нормативним посиланням як на чинне законодавство України, так і на положення норм міжнародного права, доводяться позивачем в межах поданого позову відповідними доказами, а відповідач не позбавлений права заперечувати вказані обставини, посилаючись на відповідні доказі зі своєї сторони.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали оскарження, дійшов висновку, що оскаржуваною ухвалою до набрання законної сили рішенням у справі № 910/9484/18 заборонено Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати нарахування та списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ".

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що здійснення нарахування певної плати - є суб'єктивним правом суб'єкта господарювання, яке реалізується ним шляхом здійснення певних розрахунків, які на його думку є правомірними та арифметично вірними, і щодо яких інша сторона, як учасник господарських правовідносин, має право заперечувати як щодо правомірності нарахування, так і вірності арифметичного розрахунку, і здійснення відповідного нарахування жодним чином не обмежує сторін у реалізації ними своїх прав як щодо нарахування, так і щодо такого заперечення, оскільки питання щодо правомірності нарахування та його грошового вираження - є предметом дослідження судом за наслідками розгляду справи в контексті заявлених позовних вимог. Крім того, відповідне нарахування жодним чином не породжує безумовного та безспірного обов'язку сторони правочину виплатити таке нарахування, оскільки відповідна безспірність виконання нараховано зобов'язання виникає виключно за наслідками вирішення спору по суті, за оцінкою усіх доводів сторін і підтвердження вимог належними доказами, а також лише після набранням рішенням по ній законної сили.

Таким чином, заходи до забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції в частині заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати нарахування коштів - не відповідають заходам забезпечення позову, передбачених частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" - відповідає заходам забезпечення позову, передбачених частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає щодо правомірності встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права позивача в частині встановлення заборони відповідачу здійснювати відповідне списання коштів, приймаючи до уваги співмірність заходів забезпечення позову в цій частині позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просив вжити заходи, враховуючи, що у вирішенні питанні забезпечення позову підлягають врахуванню всі обставини справи в контексті підстав і предмету позову, наявних доказів і реального спору між сторонами, зважаючи, що потреба у забезпеченні позову в частині саме заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" щодо списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" - з тих чи інших причин не відпала та не змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову у наведеній частині, у зв'язку з чим доводи скаржника в частині, що заходи забезпечення позову у вказаній частині, вжиті Господарським судом міста Києва ухвалою від 27.07.2018 року є фактично тотожними задоволенню заявлених позовних вимог та не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення - спростовуються наявними матеріалам оскарження.

При цьому, захід забезпечення позову в частині заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" щодо списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" - відповідає як предмету позовних вимог, на забезпечення яких вжито відповідні заходи, так і наявності утруднення або неможливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА", за захистом яких він і звернувся до суду, зокрема в частині відсутності обов'язку щодо сплати спірних коштів, і застосування вказаного заходу щодо заборони списання спірних коштів позивача пов'язано з обґрунтованістю доводів останнього щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

При цьому, у частині заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" щодо списання коштів за затримку цистерн/вагонів, - вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають розумності, обґрунтованості і адекватності, а також спрямовані забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, що, з огляду на зазначене в цілому, свідчить про необхідність обґрунтування застосування заходів забезпечення позову щодо всіх обставин в цілому.

Крім того, доводи відповідача про те, що судом першої інстанції при вжитті заходів до забезпечення позову не враховано ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 року у справі № 910/3353/18, якою позов ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» до ЗАТ «РТХ-Логістик» залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року, - судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 року у справі № 910/3353/18 скасовано, а справу № 910/3353/18 направлено до суду першої інстанції - Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Також, судом апеляційної інстанції доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18 про те, що вжиттям заходів забезпечення позову та відмовою у їх скасуванні здійснено фактично втручання в господарську діяльність відповідача - відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки внаслідок вжиття заходів до забезпечення позову в частині заборони Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати списання коштів за затримку цистерн/вагонів - судом здійснено передбачену процесуальним законом дію, яка спрямована на забезпечення збалансованості інтересів сторін в контексті спірних правовідносин.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги скаржника щодо ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18 знайшли частково своє підтвердження матеріалами оскарження.

В свою чергу, ухвала Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18 - винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи скаржника в обґрунтування підстав її скасування - не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 910/9484/18 спростовуються доводами наведеними вище щодо обґрунтованості та законності ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/9484/18.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі №910/9484/18 частковому скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року не підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі №910/9484/18 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року №910/9484/18 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року №910/9484/18 скасувати в частині вжиття заходів забезпечення позову, а саме: до набрання законної сили рішенням у справі № 910/9484/18 заборонити Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815), як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати нарахування за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772.

3. Ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року №910/9484/18 в частині вжиття заходів забезпечення позову а саме: до набрання законної сили рішенням у справі № 910/9484/18 заборонити Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815), як перевізнику за Договором № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, здійснювати списання коштів за затримку цистерн/вагонів: № 76673359,№ 76673912, № 76682715, № 76671841, № 76669522, № 76673813, № 76673938, № 76678267, № 76673821, № 76677319, № 76672955, № 76673870, № 76678382, № 76681659, № 76681709, № 76682764, № 76672914, № 76671957, № 76673078, № 76672260, № 76677566, № 76669431, № 76678069, № 76672310, № 76682772, з особового рахунку (коду платника) , що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСРЕЙЛ УКРАЇНА" (04053, м. Київ, пров. Киянівський, буд. 7А; ідентифікаційний код 21653947), як замовнику по Договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2016 року до договору № 502/131/2016-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік від 15 грудня 2016 року, у Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" (03049, м. Київ, вул. Уманська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 40081279) залишити без змін.

4. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року №910/9484/18 залишити без задоволення.

5. Ухвалу господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року №910/9484/18 залишити без змін.

6. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9484/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.11.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.М. Коротун