ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" листопада 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/2514/18

Суддя Карпечкін Т.П. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ТОІ-ТОІ Системи санітарні” про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будмир” 1 200,00 грн. заборгованості

Без виклику представників заявника і боржника.

встановив:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “ТОІ-ТОІ Системи санітарні” (далі – заявник) із заявою б/н від 10.11.2018 року про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будмир” (далі – боржник) 1 200,00 грн. заборгованості за Договором оренди № 211-К від 14.08.2017 року (далі – Договір) у зв’язку з неналежним виконання боржником зобов’язань в частині розрахунків з орендної плати за період користування предметом оренди протягом січня-червня 2018 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Однак, як вбачається з поданої заяви, судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу, заявником в порушення п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України не зазначено офіційної електронної адреси сторін.

У разі відсутності у сторін офіційної електронної адреси, заявнику необхідно повідомити суд про її відсутність.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. п. 3-4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 2.2 спірного Договору передбачено, що Біокабіни (предмет оренди) вважаються переданими Орендарю (відповідачу) з моменту підписання Акту їх приймання-передачі.

Проте, в матеріалах поданої заяви відсутній Акт приймання-передачі предмету оренди, а відтак суд позбавлений можливості встановити факт передачі боржнику предмету оренди, та відповідно виникнення у заявника права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Пунктом п. 3.3.2 Договору передбачено видача Орендарю рахунків-фактур на оплату орендної плати, проте заявником не зазначено чи виставлялись такі рахунки для оплати боржнику.

В п. 11.1 Договору зазначено, що цей Договір набуває чинності в день підписання обома Сторонами і діє до грудня 2017 року.

Оскільки, заявником заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати за користування предметом оренди протягом січня-червня 2018 року (після закінчення дії договору) в сумі 1 200,00 грн., проте не зазначено і не надано доказів пролонгації даного Договору, доказів в підтвердження переукладення спірного Договору, суд не може дійти висновку, що дана заборгованість існує саме за спірним Договором оренди № 211-К від 14.08.2017 року.

Окрім того, заявник в заяві зазначає про часткові сплати орендної плати боржником за період лютий-червень 2018 року, проте не вказує та не додає докази які підтверджують означене.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “ТОІ-ТОІ Системи санітарні” про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будмир” 1 200,00 грн. заборгованості.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. ст. 256- 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                 Т.П. Карпечкін