РІШЕННЯ

м. Київ

09.11.2018Справа № 910/10925/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/10925/18

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», м. Київ,

до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Київ,

про стягнення 108 821,34 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - Група) до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (далі - Товариство) про стягнення: 99 000 грн. страхового відшкодування; 9 032,05 грн. пені та 789,29 грн. 3 % річних, а всього 108 821,34 грн.

Група обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 04.05.2017 позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК/21 (далі - Договір), за умовами якого Група взяла на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП);

- 05.07.2017 о 02 год. 40 хв. на перехресті бул. Перова - вул. Стальського у місті Києві сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1, автомобіля марки «DEWOO LANOS» (реєстраційний номер НОМЕР_2), під керуванням ОСОБА_1 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження;

- постановою від 22.09.2017 зі справи № 755/12508/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в доход держави у розмірі 340 грн.;

- 05.07.2017 страхувальник звернувся до позивача із заявою № 06816/01/2017 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування;

- на підставі страхового акта позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 105 988,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.10.2017 № 38058;

- цивільно-правова відповідальність власника «DEWOO LANOS» як страхувальника на момент ДТП була застрахована Товариством за полісом № АК/000650901;

- позивач звертався до відповідача із заявою сплатити страхове відшкодування, проте, Товариство залишило вказану вимогу без відповіді та належного реагування; страхове відшкодування в порядку регресу на день подання позову не сплатило.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

07.09.2018 до суду надійшло клопотання Групи про долучення до матеріалів справи належно оформленої (читабельної) копії договору добровільного страхування наземного транспорту, на виконання вимог ухвали суду від 17.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1.

07.09.2018 позивач подав суду документи на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2018.

Разом з тим, 28.09.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2018, подав суду оригінали документів для огляду. Судом досліджено оригінали письмових доказів та встановлено їх відповідність наявним в матеріалах справи копіям документів.

Ухвалу Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті такої ухвали.

Позивач копію ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 отримав 14.09.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.

Згідно із частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До матеріалів справи долучено конверти з ухвалою суду, які повернулися з адрес відповідача та третьої особи з відміткою пошти «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача; вибули» та «за закінченням встановленого строку зберігання».

Зі змісту пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, надавши оцінку всім аргументам позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір, за умовами якого Група взяла на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

05.07.2017 о 02 год. 40 хв. на перехресті бул. Перова - вул. Стальського у місті Києві сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1, автомобіля марки «DEWOO LANOS» (реєстраційний номер НОМЕР_2), під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 пункту 16.6 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2017 зі справи № 755/12508/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в доход держави у розмірі 340 грн.

05.07.2017 страхувальник звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування від 05.07.2017 №06816/01/2017.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 24.07.2017 №06816 ринкова вартість автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження при ДТП, на час складання даного звіту, становить 196 163 грн.

Так, статтею 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

31.08.2017 позивачем (страховик), в особі голови правління ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту та ОСОБА_4 (страхувальник), який діяв на підставі довіреності від 14.08.2017 №НМІ 205032, укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до Договору (далі - Додаткова угода).

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди страхувальник визнає автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1 знищеним та його відновлення економічно недоцільним, а також що страхове відшкодування страховика перед страхувальником за Договором згідно з випадком, що стався 05.07.2017 за адресою: м. Київ на перехресті бул. Перова - вул. Стальського, за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_1, складає 114 163,50 грн., та на дату підписання Додаткової угоди відповідає всім умовам Договору.

Разом з тим, пунктом 7 Додаткової угоди передбачено, що Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та завіряння печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Позивачем 27.09.2017 було складено страховий акт № 20478В/35/2017 та розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування підлягає до виплати 105 988,50 грн.

Група, виконуючи свої зобов'язання за Договором 02.10.2018, на підставі страхового акта від 27.09.2017 №20478В/35/2017, сплатила страхове відшкодування у сумі 105 988,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.10.2017 № 38058.

06.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про сплату страхового відшкодування, яку Товариство отримало 09.02.2018, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи; проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та належного реагування; страхове відшкодування на день подання позову не сплатив; доказів протилежного суду не подано.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DEWOO LANOS» (реєстраційний номер НОМЕР_2), як страхувальника, на момент ДТП була застрахована Товариством за полісом № АК/650901, за якими ліміт по майну становив 100 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є відповідач.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Господарський суд дійшов висновку, що факт події, вина та заподіяння шкоди підтверджено судовими рішеннями, розмір заподіяної і відшкодованої шкоди підтверджений протоколом огляду і калькуляцією, страховим актом і платіжним дорученням, своєчасне звернення - заявою про сплату страхового відшкодування з відміткою про одержання відповідачем.

Доказів на спростування наведеного відповідачем не надано.

Щодо цього питання викладено позицію у постанові №910/7449/17 від 05.06.2018 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах, тому перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом).

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналіз висновків якої визначає, що виплата і стягнення можуть бути здійснені лише на підставі заяви чи позовної заяви поданих до закінчення річного строку.

Суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 99 000 грн. страхового відшкодування.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 032,05 грн. пені та 789,29 грн. 3 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов'язань.

Пеня нарахована позивачем (страховиком) на суму страхового відшкодування, від виплати якого ухиляється інший страховик (відповідач) в порядку регресу.

Законами України "Про страхування" та Законом (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі простроченння виплати страхового відшкодування страховиком.

Позивач, заявляючи вимогу щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 9 032,05 грн., посилався на пунктом 36.5 статті 36 Закону, відповідно до якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК України та пунктом 36.5 статті 36 Закону, у зв'язку із нездійсненням сплати страхового відшкодування відповідачем у дев'яностоденний строк, позивач правомірно нарахував пеню.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені та період її нарахування, дійшов висновку, що такий розрахунок правильний.

Що ж до стягнення з відповідача 789,29 3 % річних, то слід зазначити таке.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, заява позивача на виплату страхового відшкодування від 06.02.2018 №Г.04.01/528 про сплату 114 163,50 грн. страхового відшкодування, отримана відповідачем 09.02.2018, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи, відтак граничний строк на виплату суми страхового відшкодування за приписами пункту 36.2 статті 36 Закону сплинув 09.05.2018.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та період її нарахування, дійшов висновку, що такий розрахунок правильний, а тому стягненню з відповідача підлягає 789,29 грн. 3% річних.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 178, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (03056, м. Київ, пров. Індустріальний, 23; ідентифікаційний код 35265086), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (02139, АДРЕСА_1), про стягнення 108 821,34 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (03056, м. Київ, пров. Індустріальний, 23; ідентифікаційний код 35265086) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243): 99 000 (дев'яносто дев'ять тисяч) грн. страхового відшкодування; 789 (сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 29 коп. 3 % річних; 9 032 (дев'ять тисяч тридцять дві) грн. 05 коп. пені та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.11.2018.

Суддя І.Д. Курдельчук