ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2018м. ДніпроСправа № 904/3763/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1

про стягнення 608607,54грн. пені; 84208,47грн. трьох відсотків річних; 286199,10грн. інфляційних втрат (договір №1474/15-КП-4 від 29.12.2014 купівлі-продажу природного газу)

Представники:

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №1 від 02.01.2018.

СУТЬ СПОРУ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1 (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 608607,54грн. пені; 84208,47грн. трьох відсотків річних; 286199,10грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови укладеного між сторонами договору №1474/15-КП-4 від 29.12.2014 купівлі-продажу природного газу.

На виконання договору позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 17687450,88грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за отриманий від позивача природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 15.01.2016 по 14.07.2016 у розмірі 608607,54грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 15.01.2016 по 23.04.2017 у розмірі 84208,47грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого 2016 року по березень 2017 року у розмірі 286199,10грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 справу №904/3763/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

Ухвалою від 27.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 25.09.2018.

19.09.2018 від відповідача отримано відзив в якому вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вказує, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Згідно положень пункту 3 статті 7 вказаного Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, позивач просить суд врахувати специфіку діяльності відповідача та ступінь виконання взятих зобов'язань і зменшити розмір неустойки.

Відповідач здійснив перерахунок інфляційних втрат на суму 7871230,18грн. починаючи не з 01.11.2016, а з 01.01.2017, відштовхуючись від дня, наступного за днем набрання чинності Законом №1730 - 01.12.2016, що є цілком обґрунтованим, на думку відповідача. За перерахунком відповідача інфляційні втрати становлять 31088,16грн.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних відповідач визнав обґрунтованою суму боргу у розмірі 9168,80грн.

Ухвалою від 01.10.2018 підготовче засідання призначено на 16.10.2018.

Ухвалою від 16.10.20118 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) календарних днів, а саме по 26.11.2018; відкладено підготовче судове засідання на 30.10.2018. Строк для подачі відповіді на відзив визначено до 30.10.2018.

30.10.2018 від позивача отримано відповідь на відзив в якій вказано, що матеріали справи містять докази здійснення оплат відповідачем. Остаточний розрахунок здійснено 24.04.2017. Оскільки заборгованість з послуг постачання природного газу не була погашено на момент набрання чинності Законом (30.11.2016), позивач вважає, що застосування частини 3 статті 7 даного Закону до спірних відносин є незаконним.

При цьому позивач вказує, що несвоєчасність оплат контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов'язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Ухвалою від 30.10.2018 підготовче судове засідання відкладено до 06.11.2018. Визначено строк для подачі заперечень по 06.11.2018.

05.11.2018 від відповідача отримано заперечення в яких викладена незгода з позицією позивача.

Ухвалою від 06.11.20181 підготовче провадження закрито; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 09.11.2018.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 09.11.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, продавець) та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1 (далі - відповідач, покупець) укладено договір №1474/15-КП-4 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

За умовами пункту 1.1 договору позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 29.01.2014 газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (далі - споживачам покупця).

Цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у пункті 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу газ, що підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 3851399,17грн. (січень 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 на суму 3084752,76грн. (лютий 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 на суму 3556983,58грн. (березень 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 на суму 872709,81грн. (квітень 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 на суму 758288,00грн. (жовтень 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 2529811,39грн. (листопад 2015 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ в період з 17.02.2015 по 21.04.2017, проте з порушенням встановлених договором строків, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 15.01.2016 по 14.07.2016 у розмірі 608607,54грн.

Відповідач, посилаючись на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заперечує проти вказаних нарахувань.

Оцінивши позиції сторін господарський суд встановив, що відповідача 14.09.2017 включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується повідомленням Департаменту економіки систем життєзабезпечення Мінрегіону

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За положеннями частини 1 статті 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Позивач фактично нарахував пеню за заборгованістю по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року), а саме на суму 3033506,17грн. і за період з 15.01.2016 по 14.07.2016.

Господарський суд встановив, що до 30.11.2016 позивач погасив заборгованість по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) частково. Залишок заборгованості по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) станом на 01.12.2016 становив 787042,02грн. Відтак, господарський суд вважає правильним саме на суму 787042,02грн., яка не була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховувати пеню за період з 15.01.2016 по 14.07.2016.

Отже, за перерахунком господарського суду стягненню підлягає пеня у розмірі 156956,82грн.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені.

Відповідач просить суд взяти до уваги наступні обставини:

1. ступінь виконання зобов'язання, а саме повне виконання взятих на себе зобов'язань за укладеним між сторонами договором;

2. незначне прострочення виконання зобов'язання, а саме більша частина прострочених відповідачем платежів має кількість днів прострочки від 1 до 3, що не могло призвести до значного порушення прав позивача;

3. відповідач є підприємством, яке здійснює надання послуг з теплопостачання, зокрема населенню, а заборгованість відповідача зумовлена, зокрема, невчасними розрахунками споживачів за надані послуги з теплопостачанння;

4. позивач не обґрунтував факту завдання йому значних збитків через порушення відповідачем зобов'язань за договором.

Позивач проти клопотання відповідача заперечує та зазначає, що на час розгляду справи відповідачем сплачено приблизно 3/5 боргу, а прострочення триває більше ніж півроку.

Крім того, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року дебіторська заборгованість становила 58988 тис. грн., яка має тенденцію до зростання. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137тис.грн., відстрочені податкові зобов'язання складають 67304тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44579тис.грн., довгострокових - 14736тис.грн.

Наведене, на думку позивача, свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017 - 2018 років.

Оцінюючи позиції сторін господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно статей 230, 231 Господарського процесуального кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Приймаючи рішення про зменшення пені господарський суд врахував, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка не може перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, а також встановлені судом обставини справи, а саме сплату основного боргу у повному обсязі та стратегічне значення підприємства відповідача, надання обов'язкових послуг з централізованого опалення, господарський суд вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 50%, а саме до 78478,41грн.

Господарський суд прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем газ.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу три відсотки річних за загальний період прострочення з 15.01.2016 по 23.04.2017 у розмірі 84208,47грн.

Відповідач здійснив контророзрахунок за період з 01.12.2016 по 24.04.2017 та визнав правильною сумою до стягнення 9168,80грн.

Оцінивши позиції сторін господарський суд встановив, що до 30.11.2016 позивач погасив заборгованість по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) частково. Залишок заборгованості по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) станом на 01.01.2017 становив 787042,02грн., а станом на 21.04.2017 становить 215842,11грн. Відтак, господарський суд вважає правильним саме на суму 787042,02грн., яка не була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховувати три відсотки річних за період з 15.01.2016 по 20.04.2017 і на суму 215842,11грн. за період з 21.04.2017 по 23.04.2017.

Отже, за перерахунком господарського суду стягненню підлягають три відсотки річних у розмірі 29812,53грн.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого 2016 року по березень 2017 року у розмірі 286199,10грн.

Відповідач здійснив контррозрахунок за період з 01.01.2017 та визнав правильною суму до стягнення у розмірі 31088,16грн.

Оцінивши позиції сторін господарський суд встановив, що до 30.11.2016 позивач погасив заборгованість по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) частково. Залишок заборгованості по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 3033506,17грн. (грудень 2015 року) станом на 01.01.2017 становив 787042,02грн., а станом на 21.04.2017 становив 215842,11грн. Відтак, господарський суд вважає правильним саме на суму 787042,02грн., яка не була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховувати інфляційні втрати за період з лютого 2016 року по березень 2017 року і на суму 215842,11грн. за квітень 2017 року.

Отже, за перерахунком господарського суду стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 125955,13грн.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4690,46грн., з урахуванням того, що 31,94% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 265-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1 (49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148) про стягнення 608607,54грн. пені; 84208,47грн. трьох відсотків річних; 286199,10грн. інфляційних втрат (договір №1474/15-КП-4 від 29.12.2014 купівлі-продажу природного газу) задовольнити частково.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1 (49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 78478,41грн. (сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят вісім грн. 41 коп.) пені; 29812,53грн. (двадцять дев'ять тисяч вісімсот дванадцять грн. 53 коп.) трьох відсотків річних; 125955,13грн. (сто двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 13 коп.) інфляційних втрат; 4690,46грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто грн. 46 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ ОСОБА_1 (49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 530129,13грн. пені; 54395,94грн. трьох відсотків річних; 160243,97грн. інфляційних втрат відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 15.11.2018

Суддя ОСОБА_3