ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Справа № 924/273/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 22 серпня 2018 року суддею Смаровоз М.В. повний текст складено 03.09.2018 у справі №924/273/18

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" (м. Кам'янець-Подільський)

Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (м.Київ)

за участю: третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2; третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" - ОСОБА_3 (м. Кам'янець-Подільський)

про визнання недійсним іпотечного договору з моменту його укладення

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_4 - адвокат

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - Панченко Д.В. - адвокат

третьої особи - не з'явився

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року у справі №924/273/18 в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" та Публічного акціонерного товариства "Уксоцбанк" за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" - ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору з моменту його укладення - було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року у справі №924/273/18 в частині застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин строку позовної давності і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції повністю погодився з доводами позивача, наведеними у позовній заяві щодо наявності правових підстав визнання недійсним спірного договору іпотеки від 22 лютого 2008 року, укладеного між відповідачами товариством з обмеженою відповідальністю «Товтри», як іпотекодавцем та ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 Генерального договору № 890/65-ГД 14 від 22 лютого 2008 року та визнав їх достатніми для задоволення позовних вимог позивача. Водночас єдиною підставою щодо відмови позивачу у названому позові послужило застосування судом першої інстанції у даній справі спливу строку позовної давності на підставі поданої заяви відповідачем. На переконання прозивача під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального та процесуального права, шо стало наслідком ухвалення незаконного і необгрунтованого судового рішення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 року у справі №924/273/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13 листопада 2018 року.

Публічне акціонерне товариство "Уксоцбанк" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу від 05.11.2018, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року без змін. Вважає, що суд в рішенні вірно відзначив, що позивач на підтвердження наявності поважних причин пропущення позовної давності не навів об'єктивних обставин, які перешкоджали отриманню необхідної для подання позову інформації протягом трирічного строку позовної давності.

У судовому засіданні 13.11.2018 року представники позивача та Публічного акціонерного товариства "Уксоцбанк" підтримали свої правові позиції та надали додаткові пояснення, щодо оскаржуваного рішення.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" та треті особи не скористались своїм процесуальним правом та не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 13.11.2018, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку. Разом з тим, надіслали на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України, здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 2, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

22.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", в подальшому - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (кредитором) та фізичною особою ОСОБА_3 (позичальником) було укладено генеральний договір № 890/65-ГД 14, відповідно до п. 1 якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро (кредит), в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього договору 2000000 грн., на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строк та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплатити проценти у розмірі, що визначатиметься у додаткових угодах до цього договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додаткових угодах до цього договору, та є його невід'ємною частиною.

22.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", в подальшому - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (іпотекодержателем) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Товтри" (іпотекодавцем) в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, зареєстрованого виконкомом Кам'янець-Подільської міської ради за № 384 від 06.05.2000, зі змінами та доповненнями від 19.12.2000 № 1093, що є майновим поручителем за зобов'язаннями громадянина України ОСОБА_3 (позичальник), було укладено іпотечний договір.

Згідно з п. 1.1. договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за генеральним договором № 8920/65-ГД 14 від 22.02.2008, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, наступне нерухоме майно, належне іпотекодавцю: комплекс № 1 по вул. Першотравневій в м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області, загальною площею 2202,5 кв.м. Вартість предмету іпотеки за згодою сторін (заставна вартість) становить 5000000 грн., що в еквіваленті складає 990099,01 доларів США, 671891,29 євро за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору (п. 1.2. договору). Загальна вартість предмету іпотеки, згідно витягу з реєстру, наданого Кам'янець-Подільським БТІ №16770555 від 23.11.2007, складає 1300000 грн. (п. 1.3.).

Цей договір скріплений підписами начальника Кам'янець-Подільського відділення Хмельницької обласної філії АКБ „Укрсоцбанк" та директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" та печатками сторін, посвідчений 22.02.2008 приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 439.

Відповідно до протоколу зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" №1 від 02.03.2000, вирішено, зокрема, обрати ОСОБА_2 директором товариства. На виконання даного рішення зборів видано відповідний наказ № 1-К від 06.03.2000 «Про призначення».

Згідно з протоколом зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" № 2 від 18.12.2000, вирішено: задовольнити прохання ОСОБА_1 та ввести її до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри"; збільшити розмір статутного фонду товариства на суму 487000 грн.; затвердити новий розмір статутного фонду в сумі 494000 грн.; у зв'язку із збільшенням розміру статутного фонду та складу засновників товариства провести перерозподіл статутного фонду в такому порядку: ОСОБА_2 - 33,3%, що становить 164635,2 грн.; ОСОБА_6 - 33,3%, що становить 164635,2 грн.; ОСОБА_1 - 33,3%, що становить 164635,2 грн.; затвердити відповідні зміни та доповнення до статуту та установчого договору товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри".

До статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" вносились зміни і доповнення, зокрема, щодо розміру статутного капіталу (фонду), відповідно до протоколів зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" № 2 від 18.12.2000, № 4 від 19.05.2006, № 12 від 29.03.2013, № 13 від 14.10.2013, № 14 від 21.10.2013, № 15 від 08.11.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_1 є учасником товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" з 2000 року та володіє 33,3% статутного капіталу означеного товариства, як це зазначено у п.6.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри".

Розділом 7 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" визначені права та обов'язки учасників товариства, зокрема, у п. 7.1. вказано, що учасники товариства мають право: приймати участь в управлінні справами товариства; одержувати частину прибутку від діяльності товариства; одержувати повну інформацію про діяльність товариства, враховуючи право знайомитися з усіма документами товариства; одержувати на правах користування майно, яке належить товариству, за згодою решти учасників; бути носієм інших прав, які передбачені установчим договором та цим статутом.

Згідно з п. 7.3. статуту права учасників по передачі своїх прав (своєї частки) іншим учасникам, третім особам, порядок повернення внесеного вкладу учаснику, який вибуває з товариства, а також права правонаступників визначаються установчим договором та чинним законодавством.

У п. 8.1. статуту вказано, що вищим органом товариства є збори його учасників, які складаються з учасників товариства, або призначених ними представників. Як передбачено п.п. 8.2, 8.8. статуту, виконавчим органом товариства є директор.

Відповідно до п. 8.10. статуту директор товариства має право: без довіреності діяти від імені товариства, представляти його у всіх установах, організаціях, підприємствах як в Україні, так і за кордоном; здійснювати всякого роду угоди та інші юридичні акти, видавати довіреності, відкривати в банках рахунки. Згідно із п. 8.11 статуту за рішенням зборів учасників товариства до компетенції директора можуть бути віддані питання, які входять до компетенції зборів товариства.

Як передбачено п. 8.12. статуту, договори на суму, які перевищують 5000 грн., повинні обов'язково узгоджуватися з учасниками товариства.

У протоколі зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" №1 від 27.03.2018, у розділі 2. „Слухали" зазначено, зокрема, що ОСОБА_1 повідомила, що основним джерелом отримання товариством коштів для відновлення виробничих потреб та зменшення витрат на формування собівартості продукції можливо лише отримання товариством коштів з реалізації невикористаного нерухомого майна, а саме приміщень, які стоять декілька років без використання та потребують постійних витрат для їх утримання. Директор ОСОБА_2 повідомив, що продаж невикористаних приміщень товариства є неможливим через те, що все нерухоме майно товариства знаходиться у заставі. На питання ОСОБА_1, з яких підстав майно товариства знаходиться у заставі, директор ОСОБА_2 відповів, що на підставі іпотечного договору від 22.02.2008, який укладений між ПАТ „Укрсоцбанк" та ТОВ „Товтри" у забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 генерального договору № 890/65-ГД 14 від 22.02.2008. На запитання, чим керувався директор під час підписання вказаного договору, останній відповів, що на підставі статуту товариства. Також директор товариства вніс пропозицію про надання згоди учасниками на укладання вказаного договору іпотеки та поставив дане питання на голосування.

ОСОБА_1 повідомила, що відповідно до п. 8.12 Статуту товариства питання необхідно було узгодити та отримати згоду усіх 3-х учасників товариства до підписання вказаного договору, а не зараз, коли залишилося всього два учасники товариства, так як ОСОБА_6 немає в живих і згода не буде мати юридичного значення. Підписання товариством вказаного договору без згоди учасників є незаконним, яке порушує корпоративні права та інтереси усіх учасників.

Директор ОСОБА_2 вніс пропозицію учасникам щодо надання ними згоди на укладення ТОВ „Товтри" іпотечного договору від 22.02.2008 з ПАТ „Укрсоцбанк" у забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 генерального договору № 890/65-ГД 14 від 22.02.2008.

Також, як зазначено у протоколі зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Товтри" №1 від 27.03.2018, рішення з розгляду внесеної директором ОСОБА_2 пропозиції щодо надання згоди на укладення ТОВ „Товтри" іпотечного договору від 22.02.2008 з ПАТ „Укрсоцбанк" у забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 генерального договору № 890/65-ГД 14 від 22.02.2008 не набрало законної сили.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Товтри" видано довідку № 1/04-18 від 04.04.2018 про те, що станом на 22.02.2008 нерухоме майно, яке іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю, складає 53,8 відсотків загальної вартості майна підприємства.

В матеріалах справи наявна копія: свідоцтва про смерть ОСОБА_6, виданого 07.04.2017 року.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, з урахуванням приписів закону та правових позицій Верховного Суду, судом береться до уваги наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.1, 18 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як встановлено судом, в обґрунтування позовних вимог (про визнання недійсним іпотечного договору від 22.02.2008 з моменту його укладення) позивач вказує, зокрема, що внаслідок укладення іпотечного договору від 22.02.2008 між ПАТ „Укрсоцбанк" та ТОВ „Товтри" відбулося порушення його корпоративних прав та інтересів як учасника товариства. Позивач звертає увагу на те, що рішення учасників товариства з приводу надання згоди директору на укладення оспорюваного правочину з іншими особами не приймалися та згода інших учасників не надавалась.

Судом відзначається, що відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України). За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Водночас, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Як встановлено судом, у п. 8.1. статуту ТОВ „Товтри" вказано, що вищим органом товариства є збори його учасників, які складаються з учасників товариства, або призначених ними представників. Як передбачено п.п. 8.2, 8.8. статуту, виконавчим органом товариства є директор.

Відповідно до п. 8.10. статуту директор товариства має право: без довіреності діяти від імені товариства, представляти його у всіх установах, організаціях, підприємствах як в Україні, так і за кордоном; здійснювати всякого роду угоди та інші юридичні акти, видавати довіреності, відкривати в банках рахунки. Згідно із п. 8.11 статуту за рішенням зборів учасників товариства до компетенції директора можуть бути віддані питання, які входять до компетенції зборів товариства.

Водночас, як передбачено п. 8.12. статуту, договори на суму, які перевищують 5000,00 гривень, повинні обов'язково узгоджуватися з учасниками товариства.

Положення оспорюваного договору передбачають, що товариством з обмеженою відповідальністю „Товтри" (іпотекодавцем) договір укладається в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, враховуючи обґрунтоване твердження позивача про те, що якщо договір містить умову про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом у частині, яка стосується відповідних повноважень, відтак, суд не може брати до уваги посилання ПАТ „Укрсоцбанк" на те, що йому не було відомо про наявні обмеження у повноваженого представника його контрагента.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю „Товтри" та Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк" при укладенні спірного договору діяли недобросовісно і нерозумно, тобто знали і за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могли не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства (директора).

З огляду на зазначене, з урахуванням наведених фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції у справі на підставі оцінки належних, допустимих та достовірних доказів, виходячи з положень статуту ТОВ „Товтри", колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що укладення оспорюваного договору (який, з-поміж іншого, передбачає можливість звернення стягнення на майно ТОВ „Товтри" вартістю, що значно перевищує передбачені статутом (п.8.12.) 5000,00 гривень, і, відповідно, передбачає можливість позбавлення юридичної особи права власності на майно), впливає на фактичний розмір статутного капіталу (фонду), частка позивача в якому складає 33,3 %, а отже, безумовно зачіпає його корпоративні права, адже виконання оспорюваного договору прямо впливає на визначення фактичного розміру частки позивача та її економічну цінність.

Таким чином, вищенаведеним засвідчується правомірність та обґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідачі не мали права на укладення оспорюваного договору, що є підставою для визнання недійсним іпотечного договору.

Щодо висновків суду першої інстанції у даному спорі про сплив строку позовної давності та застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, то колегія суддів апеляційної інстанції не може з ними погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До позовних вимог позивача про визнання недійсним укладеного ТОВ „Товтри" з ПАТ „Укрсоцбанк" іпотечного договору від 22.02.2008 у забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 генерального договору № 890/65-ГД 14 від 22.02.2008 відповідно до статті 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки.

Як вбачається із матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось з клопотанням до суду стосовно застосування строку позовної давності до спірних правовідносин та просило з цих підстав відмовити в позові (а.с. 64-66, 115).

В свою чергу, позивач відповідно до положень ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України подала до суду клопотання про поновлення пропущеного нею строку позовної давності з поважних причин (а.с. 80-82).

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічні положення містяться в пункті 2.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013 N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", де зазначається, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об'єктивні, так і суб'єктивні моменти: об'єктивні - сам факт порушення права, суб'єктивний - особа дізналася або могла дізнатися про це порушення.

В позовній заяві і додаткових поясненнях позивач вказує, що вона дізналась про порушення свого права 27.03.2018 під час проведення загальних зборів учасників ТОВ „Товтри". Зокрема, позивач не знала і не могла знати про існування вказаного договору іпотеки з тих підстав, що стороною спірного іпотечного договору є дві юридичні особи - ТОВ „Товтри" та ПАТ „Укрсоцбанк". Вказаний іпотечний договір від імені ТОВ „Товтри" підписаний одноосібно директором товариства, без згоди інших учасників товариства, який посвідчений нотаріусом, та який відповідно до положень ст. 8 Закону України „Про нотаріат" набув статусу нотаріальної таємниці. Крім того, в облікових бухгалтерських матеріалах товариства, право доступу до яких мала позивач, не значиться відомостей про обтяження майна товариства та його відчуження.

За наявності існуючих законодавством визначених обмежень (ч.2 ст.98 Цивільного кодексу України, ст.18 ЗУ «Про іпотеку», пункт 8.10 та пункт 8.12 Статуту товариства) щодо укладання спірного договору іпотеки, позивач не мала підстав щодо сумніву про можливе вчинення директором товариства вказаного правочину у діючий законно захищений спосіб корпоративних прав усіх учасників товариства щодо розпорядженням майном товариства.

Окрім того, під час розгляду даної справи по суті директор товариства ОСОБА_2 дав пояснення у суді першої інстанції про те, що він навмисно приховав факт укладання спірного договору іпотеки від інших учасників Товариства та повідомив учасників про його існування 27 березня 2018 року на загальних зборах учасників товариства під час вирішення питання відчуження невикористаних приміщень товариства для залучення коштів від їх реалізації на відновлення основних засобів виробництва (а.с. 117-118).

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно тривалого періоду (з моменту укладення спірного договору) не вчинення позивачем дій, спрямованих на реалізацію передбачених законодавством та положеннями статуту ТОВ «Товтри» своїх прав як учасника товариства для одержання інформації про господарську діяльність товариства та відповідних документів стосовно наявних обтяжень нерухомого майна товариства, судом апеляційної інстанції відзначається, що за відсутності заявлених вимог іпотекодержателя до іпотекодавця за невиконання основного зобов'язання боржника перед кредитором об'єктивно неможливо дізнатися про існування спірного іпотечного договору.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні з'ясовувалась об'єктивна можливість позивача бути обізнаною про існування вчиненого правочину. Однак іпотекодержателем не надано суду доказів звернення в будь-якій формі до іпотекодавця з будь-якими листами чи вимогами впродовж дії договірних відносин. Всі інші пояснення відповідача-2 щодо можливості позивача бути обізнаною про існування спірного договору є голослівними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції бере до уваги вказані обставини справи та приходить до висновку, що позов подано ОСОБА_1 у межах встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 27.03.2018 під час проведення загальних зборів учасників товариства, а тому перебіг позовної давності обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України з часу, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права, а саме 27.03.2018 під час проведення загальних зборів учасників ТОВ «Товтри».

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року слід задоволити, рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року - скасувати, позов задоволити.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідачів згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 145, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року у справі №924/273/18 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від від 22 серпня 2018 року у справі №924/273/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Визнати недійсним Іпотечний договір від 22 лютого 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Товтри", посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу Рибаком С.Й., зареєстрований в реєстрі за №439, з моменту його укладення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Товтри" (32300, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницької області, вул. Першотравнева, 1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 881,00 гривень витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 1321,50 гривень витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Стягнути Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м.Київ, вул.Ковпака, 29) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 881,00 гривень витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 1321,50 гривень витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "14" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.