ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року Справа № 904/1498/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач Державне територіальне - галузеве об'єднання "Південно - Західна залізниця", м. Київ

представник не зявився

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бонметон", м. Дніпро

представник ОСОБА_1, адвокат на підставі ордеру ДП №238/048 від 13.11.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіального-галузевого об'єднання "Південно - Західна залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 у справі №904/1498/18 (суддя Рудовська І.А., повне рішення складено 22.06.2018)

у справі

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У квітні 2018 року Державне територіальне - галузеве об'єднання "Південно - Західна залізниця" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонметон" (надалі - відповідач), в якому просило суд:

- зобов'язати ТОВ "Бонметон" демонтувати з платформи ст. Біличі обладнання, встановлене згідно ОСОБА_1 №1 від 18.09.2014 (турнікетна система TS-K1/900-T2/770, що складається з 3-х турнікетів-триподів. Модулі доступу МДТ-000454; МДТ-000455; МДТ-000456 входять до складу турнікетної системи), що знаходиться за адресою Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Вокзальна, 2;

- зобов'язати ТОВ "Бонметон" демонтувати з пасажирської берегової платформи ст. Святошин обладнання, встановлене згідно ОСОБА_1 №2 від 30.12.2014 (турнікетна система TS-K1/900-T3/770, що складається з 4-х турнікетів-триподів. Модулі доступу МДТ-000442; МДТ-000444; МДТ-000445; МДТ-000446 входять до складу даної турнікетної системи, обладнання термінальне "Термінал Т-УЗ" АРМ АСОП (АРМ ЧГТ), комутатор ресурсів АТ-FS750/16-50, ДБЖ Niky 800ВА ІЕС USВ - 3 шт., ДБЖ DakerDk ikВА - 1 шт., модем SHDSL модель UM-SG Dynamix - 2 шт.), що знаходиться у місті Києві.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірне майно знаходилося у позивача в строковому безоплатному користуванні на умовах позички, та по закінченню терміну користування не було демонтовано та отримано відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2018 (суддя Рудовська І.А.) було відкрито провадження у справі №904/1498/18 та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти вимог заперечував, вказуючи на те, що не передавав спірне майно позивачу ні в безоплатне користування, ні в позичку, а між сторонами не було укладено договору щодо спірного майна, втім відповідно до листів представників позивача він змонтував, налагодив та передав це майно позивачу, а останній це майно використовує до цього часу, тобто набув його без належних правових підстав. Турнікетні системи були виготовлені саме для позивача, тому неможливий їх демонтаж без порушення функціонального призначення, і позивач повинен сплатити йому вартість безпідставно набутого майно, про що відповідачем заявлено відповідний позов та Господарським судом м. Києва розглядається справа №910/16249/17.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 у справі №904/1498/18 у задоволені позову відмовлено. Рішення суду мотивоване відсутністю фактичних та правових підстав для задоволення позову.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, просив рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги з врахуванням додаткових пояснень від 18.09.2018 посилався на наступне:

- суд прийшов до безпідставного висновку про відсутність договірних відносин між сторонами, договір позички було укладено в спрощений спосіб, що відповідає вимогам ст.181 Господарського кодексу України, ст.827 Цивільного кодексу України;

- доводи відповідача щодо звернення до позивача із претензією про повернення майна не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не надано фіскального чеку щодо цього поштового відправлення та адресатом зазначено іншу юридичну особу - ПАТ «Укрзалізниця»;

- суд дійшов помилкового висновку щодо неналежного позивача, хоча позивач знаходиться на стадії припинення, втім до цього часу не є припиненим, спірне майно до ПАТ «Укрзалізниця» не передавалося та на даний час продовжує перебувати на місці встановлення;

- доводи позивача, з якими погодився суд, щодо неможливості демонтувати турнікетні системи, не відповідають дійсності, обладнання не являється унікальним, виготовляється масово, наявне у продажу, має загальний номер, серію, модель та за інформацією техпрацівників позивача може бути демонтовано в короткі строки та повернено відповідачу;

- подальша купівля-прродаж турнікетних систем після закінчення строку тестування умовами листування між сторонами не передбачалася, а поданий документ «Пояснювальна записка до технічного проекту» викликає сумнів у достовірності та не може бути прийнята судом як належний доказ.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Верхогляд Т.А., суддів Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.) відкрито апеляційне провадження у справі №904/1498/18 за апеляційною скаргою Державного територіального - галузевого об'єднання "Південно - Західна залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 та розгляд справи був відкладений до 01.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

На підставі положень п. 3 ч. 1, ч. ч. 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України забезпечено передачу справи №904/1498/18 за позовом Державного територіального-галузевого об'єднання "Південно - Західна залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонметон" про зобов'язання вчинити певні дії до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2018 для розгляду справи №904/1498/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М. та ухвалою від 22.10.2018 колегією суддів справа прийнята до свого провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні 14.11.2018.

В порядку підготовки справи до судового розгляду судом встановлено, що у справі наявні:

- відзив на апеляційну скаргу від 28.09.2018, в якому відповідач заперечує проти доводів апелянта з тих підстав, що викладені апелянтом доводи не відповідають фактичним обставинам справи та вірно відхилені судом першої інстанції; його твердження, що обладнання не відповідає потребам підприємства для забезпечення якісного та комфортного обслуговування пасажирів не підтверджено жодними доказами; апелянт безпідставно стверджує про наявність у сторін відносин позички, листуванням між сторонами вказане не передбачено, як і не передбачено обов'язку відповідача демонтувати спірне обладнання та відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких є не обовязковим для неї (а.с. 152 т.2);

- відповідь на відзив від 22.10.2018, в якій позивач вважає доводи відповідача безпідставними, а рішення суду таким, що винесено з порушенням норм процесуального права та судом неповно встанволені обставини справи та дана їм невірна оцінка (а.с.188-191).

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання від 12.11.2018, в якому просив відкласти розгляд справи в звязку з його зайнятістю в іншому судовому процесі. Розглянувши дане клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке. Частинами 11-13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відкладення розгляду справи по суті, а саме суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Зазначенних підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, позивач повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, названі ним підстави неявки судом визнаються неповажними, оскільки представляти інтереси сторони може інша особа, зокрема, керівник підприємства. Суд відкладає розгляд справи в разі, якщо неявка представника перешкоджає розгяду справи по суті. Справа в апеляційній інстанції розглядається тривалий час з 31.07.2018, сторонам була надана достатньо часу для надання своїх пояснень, висловлення заперечень та надання доказів, яким вони скористалися.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважає, що судом прийняте обгрунтоване та законне рішення.

Інших заяв, клопотань та відводів складу суду від учасників справи не надходило.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Заступник головного інженера залізниці начальник Інформаційно-обчислювального центру ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_2В, звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонметон" з листом №ІОЦ -891-3 від 17.09.2014, в якому зазначив, що «на виконання команди керівництва ДТГО «Південно-західна залізниця» просить розглянути питання та визначити можливість встановлення турнікетних систем на береговій платформі ст. Святошино», яка знаходиться у м. Києві та з листом №ІОЦ-1312-1 від 02.12.2014 в такій же редакції щодо можливості встановлення турнікетних систем на береговій платформі ст. Біличі, які знаходяться у м. Києві (а.с.42,44, т.1).

Відповідач погодив встановлення турнікетних систем на ст.Святошино та ст. Біличі, про що надав позивачу відповіді від 18.09.2014 за №18/1 та від 03.12.2014 за №03/01, в яких погодився встановити відокремленому підрозділу турнікетні системи строком на шість місяців (а.с.45,47 т.1).

На виконання вказаних домовленостей ТОВ "Бонметон" змонтувало, встановило, ввело в експлуатацію та передало Інформаційно-обчислювальному центру обладнання, про що сторонами було складено, підписано та скріплено печатками акт №1 від 18.09.2014 та акт №2 від 30.12.2014 приймання-передачі. Акти зі сторони відповідача підписані директором ОСОБА_3, зі сторони залізниці - Відокремленим підрозділом в особі заступника головного інженера залізниці-начальника ІОЦ ПЗЗ ОСОБА_2 (а.с.39,41 т.1).

В подальшому позивач листом від 16.03.2015 за №ІОЦ-263-1 просив відповідача «до прийняття рішення керівництвом ДТГО «Південно-західна залізниця» стосовно умов подальшої експлуатації турнікетних систем на береговій платформі ст. Святошино погодити продовження терміну їх використання», на який відповідач надав відповідь про згоду на продовження терміну використання обладнання на ст. Святошино строком на три місяці лист від 17.03.2015 за №17/3 (а.с.43.46, т.1).

Питання щодо подальшого правового статусу обладнання сторонами не було вирішено, останнє до цього часу встановлене та знаходиться у позивача без укладання відповідного договору купівлі-продажу чи іншого правочину на право користування цим майном, що не заперечується сторонами.

Відповідач звернувся до позивача з претензією від 02.08.2017 про повернення обладнання або оплату вартості такого безпідставно набутого майна з урахуванням інфляційних втрат (а.с.9 т.2), позивач звернувся до відповідача з вимогою від 21.02.2018 щодо демонтажу відповідачем свого обладнання (а.с.49 т.1).

Невиконання відповідачем вимоги позивача щодо демонтажу свого обладнання і є предметом цього позову.

В свою чергу відповідач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості цих турнікетних систем на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутого майна. Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.02.2018 у справі №910/16249/17 вимоги в частині стягнення з ПАТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Бонметон" вартості безпідставно набутого майна були задоволені. Вказане рішення ПАТ "Українська залізниця" оскаржила в апеляційному порядку та провадження за апеляційною скаргою зупинено до розгляду судом даної справи №904/1498/18.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Порядок укладання господарських договорів визначено ст.180, 181 Господарського кодексу України, згідно яких господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Істотними умовами договору є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як встановлено судом вище сторони не надали доказів на підтвердження здійснення позивачем оплати вартості встановленого йому обладнання чи плати за користування цим майном, в наданих доказах відсутня ціна обладнання, тобто сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, якими б були встановлені підстави та порядок володіння (користування) майном, а отже, суд вважає, що договірні відносини між сторонами відсутні.

Втім, відповідач надав Інформаційно-обчислювальному центру ДТГО «Південно-західна залізниця» в експлуатацію майно та відповідне обладнання, здійснив фактично дії на виконання неукладеного договору, а Інформаційно-обчислювальний центр прийняв та експлуатує протягом чотирьох років вказане обладнання, тому правові наслідки таких дій сторін визначаються положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України, якими врегульовані правила вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна.

Надані сторонами докази листування щодо отримання, встановлення та експлуатації майна свідчать про те, що намірами сторін було подальше врегулювання своїх відносин. Втім, саме якими повинні бути ці відносини з даного листування не випливає. Тому твердження позивача, що між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір безоплатного користування чи позички не відповідає фактичним обставинам справи. Також, вказане листування не містить жодних посилань чи обовязків відповідача демонтувати обладнання та отримати його назад після закінчення узгодженого терміну експлуатації - шість та три місяці, про безоплатне користування ним чи безоплатну передачу.

Навпаки, листом від 16.03.2015 (а.с.43 т.1) відповідача було запевнено про прийняття рішення керівництвом стосовно умов подальшої експлуатації турнікетних систем. Позивачеві слід бути обачнішим, оскільки саме його листи із неконкретним формулюванням породили спірність природи поставленого обладнання. Відповідач заслуговує знаходитися у визначеності з приводу переданого обладнання, і оскільки відповідач ніколи у листах не писав про позичку чи безоплатне, безстрокове користування, він вправі мати очікування щодо оплати наданого ним обладнання.

Колегія суддів зазначає, що ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. При цьому практикою ЄСПЛ розроблено концепцію «легітимних (обгрунтованих) очікувань» у світлі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.43 рішення у справі «Пономарьов проти України»). Доктринально характеристика очікувань, як легітимних поєднує у собі: їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права; їх обгрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Втім, внаслідок бездіяльності саме позивача щодо вирішення питання щодо цих турнікетних систем впродовж більше як трьох років (з вимогою про демонтаж звернувся до відповідача 21.02.2018, обладнання надано 18.09.2014 та 30.12.2014) створено умови щодо неможливості отримання цього майна відповідачем, оскільки турнікетні системи та обладнання в комплексі, які визначені індивідуальними родовими ознаками, розроблялися для відповідача за індивідуальним проектом, встановлювалися відповідно вимог саме для цих залізничних станцій, демонтаж цього майна унеможливить його встановлення за іншим проектом та використання за тими призначенням та цілями, для яких воно замовлялось та розроблялось, та внаслідок експлуатації його позивачем майже чотири роки воно втратило свою первісну цінність (фізичний та моральний знос обладнання).

Вказане підтверджується Пояснювальною запискою до технічного проекту «Автоматизована система обслуговування пасажирів приміського залізничного транспорту ст. Святошин та ст.Біличі філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», 2014 (а.с.12-23 т.2).

Заперечення позивача в цій частині судом відхиляються, оскільки неспівпадіння року виготовлення та заначення назви ПАТ «Укрзалізниця» не впливає на технічну суть цього доказу, а свої доводи щодо можливості безперешкодного монтажу цього обладнаня позивач не підтверджує жодними доказами.

Вирішуючи питання про правомірність заявленого позивачем способу захисту свого речового права шляхом демонтажу обладнання, суд виходить з такого. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина 2 статті 20 Господарського кодексу України). Згідно з положеннями статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу.

За таких обставин вимога позивача про демонтаж обладнання (тобто виконати роботи) без вимоги щодо його передачі відповідачу не передбачена умовами листування між сторонами та не призведене до поновлення прав ні позивача, ні відповідача, тому вимога щодо демонтажу турнікетних систем задоволенню не підлягає.

Крім того, апеляційний суд вважає, що Державне територіальне-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" є неналежним позивачем у справі, виходячи з наступного.

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Реєстр), щодо Інформаційно-обчислювального центру Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - Західної залізниці" (Відокремлений підрозділ ДТГО "Південно-західна залізниця") внесено запис про його припинення, а стосовно Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - запис про те, що об'єднання знаходиться в стані припинення, а Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" визначене правонаступником, зокрема і Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Незважаючи на те, що позивач не надав до матеріалів справи доказів правонаступництва ПАТ "Українська залізниця", суд вважає, що даний факт є загальновідомий та неодноразово був встановлений судами у інших справах, зокрема і тих, на які посилається відповідач у постановах Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №3-1586гс16, від 08.02.2017 у справі №3-1417гс16, у постановах Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №910/7908/16, від 21.03.2017 у справі №910/16186/15.

Вказаний висновок суду грунтується на положеннях ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанові Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Статуті Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735.

Державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" було здійснено 21.10.2015р. та в Реєстрі містяться дані про те, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця". Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" створено й набуло дієздатності за визначеною законодавчими приписами процедурою.

Внесення до Реєстру відомостей про припинення підприємств і установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014, не впливає на визначення моменту матеріального правонаступництва Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", адже зі змісту Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та Цивільного кодексу України вбачається, що створення нової юридичної особи в результаті злиття, набуття нею прав та обов'язків правопопередників, є складовими процесу цього виду реорганізації, які за часом виникнення, передують моменту державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття, визначеного нормою частини 3 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Тобто, у разі злиття підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обов'язків до нових підприємств визначається днем підписання передавального або розподільного акта чи балансу, і тому може не співпадати у часі з моментом включення запису про припинення юридичної особи до державного реєстру.

Як встановлено судами у вище названих справах, 31.07.2015р. по передавальному акту Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" все майно, права та обов'язки останнього після реорганізації шляхом злиття переходить до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що не спростовується позивачем.

Що стосується спірного обладнання - турнікетних систем, то факт їх монтажу та знаходження до теперішнього часу на платформах станцій Біличі та Святошино визнається сторонами. Воно було передано позивачу в 2014 році, тобто до складання 31.07.2015 передавального акту між Державним територіально-галузевим об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця".

З Інвентарних карток обліку основних засобів на пасажирські платформи ст. Святошин та ст. Біличі (а.с. 53-55 т.1) вбачається наявність запису про їх вибуття з обліку 30.06.2017 (час складання передавального акту). Отже, суд доходить висновку, що разом зі станційними платформами було передано і спірні турнікетні системи, оскільки іншого позивачем не доведено.

Як встановлено судом вище, спірні турнікетні системи були отримані представником залізниці - Відокремленим підрозділом в особі заступника головного інженера залізниці-начальника ІОЦ ПЗЗ ОСОБА_2 за актами приймання-передачі №1 від 18.09.2014 та №2 від 30.12.2014 і відповідно до стандартів бухгалтерського обліку повинні обліковуватися у позивача на балансі як власне чи на позабалансових рахунках як орендоване майно чи таке, що знаходиться у позивача на інших підставах. Втім, в порушення вимог нормативно-правових документів щодо бухгалтерського обліку позивач стверджує, що майно у нього не обліковується та правонаступникові ПАТ "Українська залізниця" не передавалося. Втім, заначені доводи позивача апеляційним судом не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що ДТГО "Південно-західна залізниця" є не належним позивачем у справі та в позові слід відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовані вище встановленими апеляційним судом обставинами справи та наведенми положеннями чинного законодавства.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, втім це не призвело до прийняття помилкового рішення, судом прийняте вірне по суті рішення. За таких обставин підстави для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 у справі №904/1498/18 відсутні; рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного територіального-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 у справі №904/1498/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 у справі №904/1498/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою покласти на апелянта - Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна