ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.11.2018м. ДніпроСправа № 904/2298/18
за позовом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НЗ-ІНВЕСТ"

про стягнення 47 292,32 грн. збитків за користування земельною ділянкою

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Ткачук С.Ф. дов. № б/н від 06.02.18р

Відповідача - Педорич С.І. дов. № б/н від 02.01.18р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути 47 292,32 грн. збитків від неодержання доходу за користування земельною ділянкою.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що згідно з п.14.1.147. ст. 14 ПК України - плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до Податкового кодексу, платниками земельного податку є землекористувачі (ст. 269.1.2), а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки і сплачують її орендарі (ст. 288.1). Таким чином, Відповідач, який є правомірним землекористувачем земельної ділянки, та з яким не укладено договору оренди землі за весь спірний період 2015-2016 років, сплачував земельний податок. Сплата відповідачем земельного податку в повному об'ємі підтверджується Податковими деклараціями з плати за землю за 2015 та 2016 роки, а також платіжними дорученнями. Всього за спірний період Відповідач сплатив земельний податок у розмірі 42 527,06 грн. Отже, Відповідач у взаємовідносинах з Позивачем діяв та діє в повній відповідності до норм чинного законодавства, повністю сплачує податкові платежі, а тому жодної протиправності в діях Відповідача не має. Крім того, позовна заява не містить конкретного посилання на визначені ст. 156 ЗК України підстави для відшкодування збитків, так як не містить і обґрунтування підстав виникнення цих збитків. Натомість, Позивач, у позовній заяві, посилається на ст. 211 ЗК України, в якій йде мова про відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок. Саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на неї не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки, як самовільного її заняття. Відповідач вважає, що в даному випадку не може йти мова про самовільне зайняття земельної ділянки, оскільки право користування земельною ділянкою перейшло Відповідачеві разом із правом власності на об'єкт нерухомого майна відповідно до ст. 129 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Також не може йти мова про можливість отримання міською радою гарантованого доходу за цю земельну ділянку, оскільки земельна ділянка зайнята нерухомістю Відповідача. Крім того, Відповідач зазначає, що визначення збитків міститься у ст. 22 ЦК України. Так, розмір збитків заподіяних внаслідок недоодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки визначається у відповідності до "Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", за яким відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. З аналізу наведеного законодавства вбачається, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала б відповідну вигоду, у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою. Позовна заява містить розрахунок від неодержання доходів, який дублює розрахунок наведений в Акті визначення збитків від 12.10.16р. №362/017-16. У розрахунку приведені умовні нарахування орендної плати за земельну ділянку, у випадку, якщо б земельна ділянка була передана в оренду. Однак в розрахунку збитків не взято до уваги розмір фактично сплачено плати за землю у вигляді земельного податку. В той же час, як зазначалося раніше, за спірний період Відповідач сплатив земельний податок у розмірі 42 527,06 грн. Таким чином, наявність та розмір наявних збитків у Позивача не доведено. Також, Відповідач посилається на те, що наявність вини Відповідача у користуванні земельною ділянкою без оформлення договору оренди є однією з обов'язкових умов для покладення на нього цивільно-правової відповідальності у вигляді збитків. Вина Відповідача спростовується вищенаведеними аргументами. Додатково зазначає, що об'єкт нерухомого майна придбаний на приватизаційному конкурсі і, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна" (п.3 ст. 27), місцева рада зобов'язана у місячний строк з моменту реєстрації приватизованого об'єкта переоформити договір оренди на користування землею. Тобто закон чітко вказує на обов'язок саме місцевої ради оформити договір оренди земельної ділянки, що Позивачем не зроблено і це пряме порушення норм чинного законодавства.

Позивач у відповіді на відзив на позов повідомив, що протиправна поведінка Відповідача полягає у томі, що 24.11.2008р. сторонами укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по вул. Леніна, 41, м. Вільногірськ, приватизованої шляхом конкурсу. Одним з обов'язків покупця відповідно до п.5.10. Договору купівлі-продажу є вжиття заходів щодо оформлення земельної ділянки відповідно до вимог діючого законодавства України протягом одного місяця від дня переходу до покупця права власності на об'єкт приватизації. 19.11.2009р. Позивачем, рішенням №1422-83/У, надана згода Відповідачеві на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої по вул. Леніна, 41, для комерційного використання - реконструкції (будівництво) та обслуговування торгівельно-розважального центру. Протягом 2010-2011 років Відповідач займався виготовленням та погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Посилаючись на те, що Державне управління охорони навколишнього природного середовища не погодило вищевказаний проект, міський голова, як уповноважений Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" представник Вільногірської міської ради не підписав проект землеустрою. Наприкінці 2013 року Відповідач звертався із заявами щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, надані проекти землеустрою розглянуті фахівцями виконавчих органів міської ради та встановлено ряд невідповідностей діючому законодавству України, про що заявникові проінформовано листом від 10.12.13р. №2183/0/2-13. Повторно заяви та сам проект не надавалися. Звернень щодо викупу земельної ділянки не надходило. Крім того, Відповідач у відзиві повідомив про сплату грошових коштів у розмірі 42 527,06 грн. у вигляді земельного податку за користування земельною ділянкою. Однак, на дату підготовки даної відповіді Відповідач не мав законних підстав для сплати земельного податку у зв'язку із відсутністю оформленого права власності на земельну ділянку. Крім того, в податкових деклараціях Відповідач зазначив неправдива інформація, а саме наведено неправильний кадастровий номер земельної ділянки та в розділі документи, які посвідчують/підтверджують право власності та /або користування земельними ділянками наведено інформацію відносно реєстрації права власності за Відповідачем будівлі, а не земельної ділянки. Тобто Відповідачем без наявних на те законних підстав протягом 2015-2016 років сплачувався земельний податок, прав на сплату якого не мав.

Відповідач у запереченнях на відповідь Позивача на відзив на позовну заяву зазначив, що згідно з п.14.1.147 ст. 14 ПК України - плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до Податкового кодексу, платниками земельного податку є землекористувачі (ст. 269.1.2), а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки і сплачують її орендарі землі (ст. 288.1). Оскільки з Відповідачем не укладено договір оренди землі, то за весь спірний період 2015-2016 роки Відповідач сплачував земельний податок. Сплата Відповідачем земельного податку свідчить про відсутність реальних збитків у Позивача від користування земельною ділянкою. Призначення платежу (земельний податок чи орендна плата) не має значення для стягнення збитків, оскільки грошові кошти фактично отриманні Позивачем. Неточності в податкових деклараціях (а саме зазначення кадастрового номеру, який був визначений при розробці проекту землеустрою, але не був затверджений) не є свідченням того, що за користування земельною ділянкою не проводилася оплата. Також в податковій декларації наведена інформація щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, що дозволяє ідентифікувати платежі здійснені Відповідачем, як такі, що були здійснені саме за спірну земельну ділянку. Крім того, інших земельних ділянок та об'єктів нерухомості у м. Вільногірськ Відповідач не має. Позивач зобов'язаний був врахувати фактично сплачені кошти при розрахунку розміру збитків в акті визначення збитків та в позовній заяві. Окрім цього, Акт про визначення збитків від 12.10.16р. №362/017-16 не може бути належним доказом розміру збитків, оскільки він містить недостовірні дані щодо розміру земельної ділянки, яку використовує Відповідач. Так, Відповідач є власником нежитлової будівлі за адресою: м. Вільногірськ, вул. Центральна, 41, загальною площею 944,8 кв.м. Однак нежитлова будівля складається з підвалу, першого поверху та другого поверху. Згідно з технічним паспортом від 10.03.2009р. на нежитлову будівлю по вул. Центральна, 41 у м. Вільногірськ, земельна ділянка, яку займає будівля складає 746 кв.м. В той же час, як в позовній заяві, так і в Акті про визначення збитків, проводиться розрахунок збитків за користування земельною ділянкою площею 944 кв.м.

19.07.18р. Позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, мотивуючи сплатою Відповідачем в дохід Вільногірської міської ради грошових коштів у розмірі 42 527,06 грн., в якості земельного податку за період з 01.10.2015р. по 30.09.16р. та просить стягнути з Відповідача 4 765,26 грн. - збитків.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним законом.

Згідно з п. 1 Перехідних положень ЗК України, рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, підлягають виконанню відповідно до вимог цього кодексу, що набрав чинності з 01.01.2012 року.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних. міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної гласності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За даними Позивача, на момент виникнення спірних правовідносин земельна ділянка площею 944 кв.м. на праві власності належить територіальній громаді м. Вільногірськ. Дана земельна ділянка площею 944 кв.м. знаходиться за адресою: м. Вільногірськ, вул. Центральна, 41 та перебуває під об'єктом нерухомо майна, власником якого є Відповідач на підставі Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі по вул. Леніна, 41, у м. Вільногірськ, приватизованої шляхом конкурсу, посвідченого приватним нотаріусом Вільно гірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В. 24.11.2008р. та зареєстрованого в реєстрі за №3514. Право власності на дану нежитлову будівлю підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №118698707 від 28.03.18р.

Рішенням міської ради №1422-83/V від 19.11.2009р. Відповідачеві надано згоду на виконання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, що знаходиться по вул. Леніна, 41 для комерційного використання, реконструкції (будівництво) та обслуговування торгівельно-розважального центру.

Протягом 2010 - 2011 років, Відповідач здійснював заходи з виготовлення та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

19.11.13р. Відповідач звернувся із заявою за вих. №603 про погодження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої по вул. Леніна, 41 для комерційного використання реконструкція (будівництво) та обслуговування торгівельно-розважального центру. Надані проекти землеустрою розглянуто фахівцями виконавчих органів міської ради, в ході їх розгляду встановлено ряд невідповідностей чинному законодавству України, про що заявника проінформовано листом №2183/0/2-13 від 10.12.13р. Повторно заяви Відповідачем не надавалися.

Відповідно до розпорядження міського голови "Про перейменування вулиць міста Вільногірська" від 15.02.16р. №25/0/3-16 "вул. Леніна" перейменована на "вул. Центральна".

За даними Позивача, станом на 01.04.18р. Відповідач користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, та має борг з плати за використання земельної ділянки. В результаті Позивачем створено тимчасової комісії для визначення розміру та відшкодування збитків Вільногірській міській раді Дніпропетровської області на підставі рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області №164/0/7-16 від 13.04.16р. "Про створення тимчасової комісії по визначенню розмірів та відшкодуванню збитків Вільногірській міській раді Дніпропетровської області ТОВ з ІІ "НЗ - інвест".

Згідно з Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам" комісією здійснено розрахунок збитків, завданих Відповідачем за період з 01.10.15р. по 30.09.16р., внаслідок неодержання доходу за користування земельною ділянкою, оформленим Актом визначення збитків від 04.10.16р., затвердженим рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 12.10.16р. №362/0/7-16.

Акт визначення збитків, завданих Вільногірській міській раді Дніпропетровської області від неодержання доходу за користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Центральна, 41, м. Вільногірськ, ТОВ з ІІ "НЗ - інвест" від 04.10.16р. на суму 47 292,32 грн., разом з копією рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 12.10.16р. №362/0/7-16 направлено Відповідачеві повідомленням від 25.10.16р. за вих. №7-2201/0/2-16, отримане Відповідачем 08.11.16р.

Дане повідомлення залишено Відповідачем без відповіді.

Відповідач до матеріалів справи подав докази сплати земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Центральна, 41 у м. Вільногірську, у сумі 42 527,06 грн., мотивуючи форму оплати відсутністю договору оренди, розрахунок розміру оплати, мотивував площею земельної ділянки під будівлею.

З урахуванням внесеного Відповідачем земельного податку Позивач зменшив позовні вимоги до 4 765,26 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 12, 122 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 80, 83 Земельного кодексу України суб'єктами прав на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно зі ст. 116, 120 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом ст. 123-125 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування за заявою особи. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про плату за землю" передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Згідно зі ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними щодо правовідносин стосовно відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею ст. 157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 (далі Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з п. 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Збитки відшкодовуються власникам землі підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 189 Земельного кодексу України встановлено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 96 Земельного кодексу України визначено, що землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (ст. 288 Податкового кодексу).

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав. Зокрема, після зменшення Позивачем позовних вимог, Відповідач заперечуючи позов, посилається на те, що Позивач розрахунок збитків провів, виходячи із розрахунку площі земельної ділянки Позивача більшої, ніж фактично використовує Відповідач (ніж площа нежитлової будівлі)..

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з позицією Позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) і не приймає позицію Відповідача.

Так, Відповідач, на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2008р., є власником нежитлової будівлі площею 746 м2, розташованої на земельній ділянці площею 1 868 м2, що знаходиться за адресою: м. Вільногірськ, вул. Центральна, 41.

Відповідно до ст. 116, 120 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до Відповідача з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться на спірній земельній ділянці, за адресою: м. Вільногірськ, вул. Центральна, 41, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, оскільки ця земельна ділянка у приватну власність відповідачу не передавалася. Оскільки, право на земельну ділянку у набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду, незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку, у набувача такого права виникає обов'язок врегулювання питання користування земельною ділянкою і оплати за користування земельною ділянкою.

Матеріалами справи підтверджується, що після оформлення Відповідачем права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться на спірній земельній ділянці, договір оренди вказаної земельної ділянки Відповідач не укладав, орендної плати за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовується для розміщення об'єктів нерухомого майна. Також з матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі не укладався в результаті бездіяльності Відповідача, якому Позивачем надано згоду на виконання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки.

При цьому, перевіряючи доводи сторін щодо розміру земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні Відповідача, суд погоджується з Позивачем, який до площі земельної ділянки, що перебуває безпосередньо під нерухомим об'єктом, розрахував площу земельної ділянки, необхідної для обслуговування зазначеної будівлі, у результаті чого вийшла площа земельної ділянки розміром 944 м2, що більше ніж площа будівлі, однак значно менше площі земельної ділянки, зазначеної у договорі купівлі-продажу (1 868 м2) і Відповідач не спростував позиції Позивача щодо займаної ним площі земельної ділянки.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє власника землі права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

У той же час, матеріалами справи та Позивачем підтверджується сплата Відповідачем податку на землю на загальну суму 42 527,06 грн. за період з 01.10.15р. по 30.09.16р., у зв'язку із чим Позивачем зменшено суму позову.

Отже, матеріалами справи підтверджено суму збитків завданих Вільногірській міській раді Дніпропетровської області у зв'язку із використанням Відповідачем земельної ділянки, що знаходиться по вул. Центральна, 41, м. Вільногірськ, у розмірі 4 765,26 грн. за період з 01.10.15р. по 30.09.16р.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НЗ-ІНВЕСТ" про стягнення 4 765,26 грн. збитків за користування земельною ділянкою - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НЗ-ІНВЕСТ", 52005, Дніпропетровська область, смт Слобожанське, вул. Мічуріна, буд. 5 () на користь Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Варена, 15 () 4 765, 26 грн. - збитків за користування земельною ділянкою, 1 762,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.11.2018

Суддя С.Г.Юзіков