ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1367/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача Дубчак Д.В.,

від відповідача Синько О.А.,

від третьої особи Назаровець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Разумного Андрія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Разумного Андрія Володимировича про усунення перешкод у користуванні майном - торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3761 від розміщення на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, посилаючись на наступне.

21.02.2000 р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок укладено договір №181/9-83р, відповідно до п. 5.1 якого Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовно користуватися на власний розсуд 50-ма торговельними місцями під 20-футові контейнери по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок.

14.06.2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1 якого Концерн Військторгсервіс уповноважений діяти від імені Міністерства, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням умов цього договору.

В подальшому, 06.03.2018 р. до вказаного договору доручення укладено додаткову угоду № 1, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено ряд інших змін.

Пунктом 2.3 договору доручення передбачено, що за виконання доручення за цим договором Концерн з коштів, що надійшли від фізичних та юридичних осіб на виконання умов укладених угод щомісячно отримує винагороду, яка складає 8% (з ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих Концерном від фізичних та/або юридичних осіб у відповідному місяці.

В свою чергу, як вказує позивач, Міністерство оброни України уповноважило Соловйову О.Є. начальника філії Одеське управління військової торгівлі довіреністю від 23.03.2018 р. № 220/254/д на виконання умов договору доручення. Крім цього, довіреністю від 26.04.2018 р. № 220/337/д начальнику філії ОУВТ надано повноваження на представництво інтересів Міністерства оборони України в судових установах та інших юрисдикційних органах із питань пов`язаних з виконанням умов договору доручення.

Так, позивач зазначає, що ФОП Разумний Андрій Володимирович користується торговельним місцем № 3761 (одне із 50 торговельних місць) по вул. Рожевій на підставі договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., укладеного з Міністерством оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство МОУ Південь, яке наказом від 12.10.2010 р. № 315 перейменовано в Державне підприємство TBK.

Пунктом 6.1 договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. встановлено, що договір набрав чинності 26.03.2009 р. та діє до 26.03.2019 р. Позивач зазначає, що умови договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., його зміст та мета вказують на те, що даний договір є договором найму.

Пунктом 6.4 договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. передбачено, що його дія припиняється, зокрема, за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Позивач вказує, що ДП ТВК листом від 20.07.2016 р. за вих. № 002/35 повідомило відповідача, з яким було укладено договір про надання у платне користування торгового місця для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, про припинення договору у зв`язку із укладенням між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено виключно Концерну Військторгсервіс в особі філії ОУВТ.

Також позивач зазначає, що на виконання зазначеного пункту договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. позивачем було направлено відповідачу лист-повідомлення від 27.12.2016 р., в якому повідомлено останнього про припинення договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. з проханням звільнити займане торговельне місце. Як вказує позивач, враховуючи те, що відповідач не звільнив вказане торговельне місце та вчиняє перешкоди у користуванні ним, листом від 29.03.2018 р. № 405/9 ФОП Разумного А.В. повторно повідомлено про припинення договору та про необхідність звільнити торговельне місце у найкоротший термін, однак і вказаний лист було проігноровано відповідачем.

За ствердженнями позивача, листами від 24.04.2018 р. № 548/9, від 22.05.2018 р. № 689/5 відповідач неодноразово повідомлявся про необхідність звільнення торговельного місця та усунення перешкод у користуванні ним, чого останнім здійснено не було, не зважаючи на відсутність договірних взаємовідносин з Міністерством оборони України.

Також позивач вказує, що за зверненням позивача в газеті Одеські вісті (випуск від 09.06.2018 р. № 44 (5068)) на сторінці 11 розміщено оголошення наступного змісту: За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) припинено дію договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, укладених Міністерством оборони України від імені якого діяло ДП МОУ Південь в подальшому ДП ТВК, а саме: припинено дію договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. укладеного з МОУ, від імені якого діяло ДП МОУ Південь, та ОСОБА_1 на користування торговельним місцем № 3761, на підставі повідомлення від 29.03.2018 р. Позивач зазначає, що аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. було розміщено і на веб-сайті ТОВ Промтоварний ринок.

Так, враховуючи те, що п. 6.4 договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. передбачає повідомлення про припинення договору, позивач вважає, що сторони у договорі передбачили саме можливість односторонньої відмови від договору та встановили строк, протягом якого вони у разі незгоди із таким припиненням мають право врегулювати розбіжності, тобто на протязі двох місяців.

Як вказує позивач, після повідомлення про припинення дії вказаного договору відповідач жодного разу не звертався із запереченнями стосовно непогодження про припинення договірних відносин з Міноборони, проте і надалі після припинення дії договору безпідставно продовжує користуватися торговельним місцем, чим порушує права Міністерства та Концерну Військторгсервіс в особі філії ОУВТ. Натомість, як зазначає позивач, відповідачу надавалось право врегулювати договірні відносини з Міністерством оборони України шляхом укладання договору (у новій редакції) з Міноборони, від імені якого діє Концерн в особі філії, проте відповідач таким правом не скористався.

Наразі позивач зазначає, що відповідачу ще у 2016 році було відомо про наявність у Міністерства оборони України, від імені якого діє Концерн, ініціативи припинити договірні відносини, а також відомо про те, що йому направлялось повідомлення від 27.12.2016 р. про припинення договору в порядку п. 6.4 договору.

Також позивач зазначає, що Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту проведено позаплановий аудит окремих питань фінансово-господарської діяльності філії ОУВТ за період з 15.12.2016 р. по 11.12.2017 р. в частині перевірки виконання філією договірних зобов`язань за договором доручення № 1 від 14.06.2016 р.

Так, позивач зазначає, що за результатами проведення аудиту складено аудиторський звіт від 26.12.2017 р. № 234/3/1/114/аз, яким встановлено наступне: з усіх 50 контрагентів лише 36 мають можливість користуватися торговельними місцями згідно з умовами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, що укладені Міноборони, в інтересах якого діє Концерн. При цьому, 14 осіб (у тому числі відповідач який займає торговельне місце № 3761), які використовували торговельні місця за договорами, що укладались ДП МОУ Південь, відмовилися переукладати договори за чинним договором доручення від 14.06.2016 р. № 1.

Позивач вказує, що на виконання пропозицій аудиту, внесених до Аудиторського звіту від 26.12.2017 р., комісією із представників філії ОУВТ проведено інвентаризацію торговельних місць Дільниці № 6 філії на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, за результатами проведення якої складено акт інвентаризації від 10.04.2018 р., яким встановлено, що 14 контрагентів не мають змоги належним чином користуватися торговельними місцями, незважаючи на наявність укладених договорів з Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн в особі начальника філії, перешкоди у користуванні торговельними місцями вчиняються особами (перелік яких визначено у додатку № 3 до акту), який підтверджує те, що перешкоди у користуванні торговельним місцем № 3761 вчиняються безпосередньо відповідачем.

Також позивач вказує, що під час проведення інвентаризації представниками філії ОУВТ по кожному торговельному місці складено перелік питань, які підлягали з`ясуванню. Так, позивач вказує, що вищезазначене торговельне місце на день огляду було зачиненим, доступ до нього обмежений, однак Міністерство оборони України в особі уповноважених осіб не може належним чином користуватися вказаними торговельним місцем, так як у разі спроби здійснити доступ до вказаного місця, прибувають особи, які зазначають, що вони діють від імені Разумного А.В., який нібито має право користуватися зазначеним торговельним місцем та чинять перешкоди у доступі до нього.

Так, позивач зауважує, що враховуючи те, що саме Міністерство оборони України є особою, яка до 2099 року є володільцем, розпорядником та користувачем 50-ма торговельними місцями (у томі числі № 3761), Міноборони надало повноваження та свою згоду Концерну Військторгсервіс в особі начальника філії укладати договори про надання права платного користування торговельними місцями, задля отримання відповідного прибутку у визначеному у договорі розмірі, а саме не менше ніж 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць.

Однак, за ствердженнями позивача, останній не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та треті особи чинять перешкоди у користуванні та відмовляється його звільнити, чим систематично завдає збитки у вигляді упущеної вигоди Міністерству оборони України щомісячно у розмірі 16925,40 грн.

Таким чином, позивач вказує, що систематичне вчинення неправомірних дій, перешкоджання Міністерству оборони України в особі Концерну Військторгсервіс у здійсненні господарської діяльності, призводить до нанесення значних збитків господарській діяльності державного господарського об`єднання та державі в цілому.

У зв`язку з цим, як стверджує позивач, філія ОУВТ, яка діє від імені та в інтересах Міноборони, звернулася до Овідіопольського відділу поліцію ГУНП в Одеській області із заявою від 04.06.2018 р. № 767 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 206 та ч. 2 ст. 2062 КК України, а також із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 04.06.2018 р. № 760 до військової прокуратури Одеського гарнізону. Крім цього, як вказує позивач, повідомленням від 04.06.2018 р. № 776 проінформовано Авангардівський відділ поліції ГУНП в Одеській області про вчинення перешкод Міністерству оборони України в особі філії ОУВТ у користуванні торговельним місцем № 3761.

Так, позивач вказує., що за заявою філії ОУВТ про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, 06.06.2018 р. військовою прокуратурою Одеського гарнізону внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України.

Однак, в той час коли Міністерство оборони України його підприємства, господарські об`єднання та інші установи вживають заходи по забезпеченню усім необхідним Збройні Сили України та інші державні формування Міністерства оборони України, які забезпечують національну безпеку України, вживаючи усі заходи задля отримання прибутку від своєї діяльності з метою забезпечення державних інтересів, інші особи в незаконний спосіб та за рахунок протиправного використання державних майнових прав, усіма можливими способами дбають про свої власні інтереси, порушуючи тим самим майнові права державного органу, що призводить до завдання значних збитків Міністерству оборони України та його установам.

Наразі позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 та чинення перешкод Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб у користуванні торговельним місцем № 3761, щомісячно Міноборони в особі філії ОУВТ не доотримує кошти за користування торговельним місцем у розмірі 16925,40 грн., що, у свою чергу, призводить до порушень чинного законодавства та наносить значну шкоду державним інтересам, адже відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. №671, Міністерство оборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і Військового будівництва у мирний час та особливий період.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.07.2018 р. позовну заяву Міністерства оборони України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1367/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 09 серпня 2018 р.

06.09.2018 р. Міністерством оборони України подано до господарського суду заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням яких позивач просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Разумного Андрія Володимировича та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3761 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 18.09.2018 р. до участі у справі № 916/1367/18 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс, при цьому підготовче засідання відкладено на 04.10.2018 р.

01.10.2018 р. відповідачем надано до господарського суду відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач вказує, що згідно договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., укладеного Міністерством оборони України, від імені якого на підставі договору доручення діяло Державне підприємство Південь, та ОСОБА_1 , останньому надано право платного користування місцем № 3761 на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій для встановлення 20-ти футових контейнерів, що належать останньому. Термін дії договору встановлено з 26 березня 2009 р. до 26 березня 2019 р.

Як вказує відповідач, позивач вважає, що вказаний договір припинив свою дію за ініціативою позивача, проте припинення договору за ініціативою однієї із сторін без будь-яких на це законодавчо визначених підстав, його умовами та законодавством не передбачено. Разом з тим, на думку відповідача, аналіз змісту договору, а також положень закону, вказує, що жодної з визначених сторонами договору і законом підстав для дострокового припинення договору шляхом відмови від нього або його розірвання немає. При цьому відповідач зазначає, що Верховний суд України у своїй постанові від 13.02.2018 р. по справі № 916/849/17, предметом спору якої був договір, умови відносно припинення якого є аналогічними за змістом договору, укладеного з ФОП Разумним А.В., зазначив, що з аналізу статей 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.

Наразі відповідач зауважив, що порядок дострокового розірвання договору стороною встановлено частинами 2 та 3 ст. 188 ГК України, а дострокового припинення п. 6.4. договору, але Міністерство оборони України не дотрималось вимог ст. 188 ГК України, частиною 3 якої передбачено, що сторона договору вважається повідомленою про дострокове розірвання договору з моменту отримання пропозиції про розірвання договору, оскільки жодних повідомлень про розірвання договору відповідач не отримував, а докази про зворотнє відсутні, тому ФОП Разумний А.В. не може вважатися повідомленим належним чином про дострокове розірвання договору. Таким чином, як зазначає відповідач, з огляду на вищевикладене відсутність підстав, які б свідчили про припинення договору, виключає можливість задоволення позову, бо відповідач правомірно користується торговим місцем.

Водночас, як вказує відповідач, відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав лини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак, і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999 р., заява № 311107/96, п. 54). Крім традиційної для України концепції власності (рухоме і нерухоме майно) та прав, що пов`язані з відносинами власності між особами (акції, інтелектуальна власність, тощо), власність в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є оренда майна. Так, у справі Меллахер та Інші проти Австрії (1989 року), Європейський суд з прав людини вказав, що право на укладення договору оренди є частиною права власності (право володіння та користування), і тому дане право є одним із аспектів права власності. Власність у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є законні сподіванням на отримання на підставі закону майна для забезпечення своєї діяльності (справа "Компанії ПайнВеллідевелопментс ЛТД проти Ірландії (1991 року). А згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини Стретч проти Сполученого Королівства (2003 року), майном у зазначенні статті 1 Першого протоколу Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Окремої уваги заслуговує питання правомірних очікувань особи щодо отримання права на оренду.

З огляду на викладене, відповідач стверджує, що виконуючи всі істотні умови договору від 26 березня 2009 р. про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок, він має правомірні очікування та законні сподівання на продовження дії вказаного договору та користування торговим місцем № 3761.

04.10.2018 р. третьою особою були надані до господарського суду пояснення по справі, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги. Так, третя особа зазначає, що у зв`язку з укладенням 14.06.2016 р. договору доручення № 1 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс, Концерн взяв на себе зобов`язання діяти від імені та в інтересах Міністерства оборони, а саме вчиняти юридичні дії, пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням умов цього договору. В той же час Державне підприємство ТВК повідомило філію ОУВТ листом від 16.03.2017 р. № 019, що укладені у 2009 - 2010 роках Державним підприємством Міністерства оборони України Південь (в подальшому після реорганізації ДП ТВК) договори про надання платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів припинено у відповідності до їх умов. У зв`язку з цим та враховуючи наявність договірних зобов`язань перед Міністерством оборони України, які визначені у договорі доручення № 1, Концерном Військторгсервіс в особі філії ОУВТ було укладено ряд договорів з контрагентами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів. Також 06.03.2018 р. до договору доручення № 1 укладено додаткову угоду № 1, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925,40 грн. Однак, як стверджує третя особа, на даний час Концерн Військторгсервіс не може належним чином виконувати договірні зобов`язання у зв`язку з вчиненням відповідачем перешкод у користуванні торговельним місцем № 3761, незважаючи на те, що вказана особа не перебуває у договірних відносинах з Міністерством оборони України та безпідставно користується зазначеним торговельним місцем, хоча листами від 24.04.2018 р. № 548/9, від 22.05.2018 р. № 689/5 ФОП Разумний А.В. повідомлявся про необхідність звільнення торговельного місця та усунення перешкод у користуванні ним у зв`язку з припиненням дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. в порядку п. 6.4. Водночас, як вказує третя особа, враховуючи те, що саме Міністерство оборони України є особою, яка до 2099 р. є володільцем, розпорядником та користувачем 50 торговельних місць (у томі числі і за № 3761), з метою належної реалізації наявного права Міноборони надало повноваження та свою згоду Концерну Військторгсервіс в особі філії ОУВГ укладати договори про надання права платного користування торговельними місцями у визначеній редакції (додаток № 6 до договору доручення в редакції додаткової угоди від 06.03.2018 р.) задля отримання відповідного прибутку у розмірі, визначеному у договорі, а саме не менше ніж 16925,40 грн. в місяць, однак Міністерство оборони України не може належним чином реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та інші треті особи, які діють від їх імені, чинять перешкоди у користуванні, чим систематично завдаються збитки у вигляді упущеної вигоди Міністерству оборони України щомісячно у розмірі 16925,40 грн.

У підготовчому засіданні 04.10.2018 р. протокольно оголошувалась перерва до 11.10.2018 р. згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України.

11.10.2018 р. позивачем надано до суду відповідь на відзив відповідача на позов, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Посилаючись на ст. 525, ч. 1 ст. 626, ст. ст. 627, 628, ст. 638, ст. 651, ч. 1 ст. 759, ч. 2 ст. 760, ст. 761 ЦК України, ч. 1 ст. 188 ГК України, позивач стверджує, що письмове попередження слід розуміти як саму відмову. Односторонній правочин, який спрямовується на розірвання договору та здійснюється шляхом відмови від договору (повідомлення про припинення). При цьому позивач зазначає, що відповідно до умов договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., а саме згідно п. 6.4., дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці. З огляду на це, позивач вважає, що сторони фактично встановили односторонню відмову від договору, однак випадків, в яких будь-яка із сторін може відмовитися від укладеного договору його умовами не визначено, а отже таке право має кожна із сторін договору та у будь-якому випадку, як це визначено умовами самого договору, у тому числі у випадку не можливості отримання однією із сторін того, на що вона розраховувала при укладенні цього договору. Наразі позивач зауважив, що відповідач листами - повідомленнями від 27.12.2016 р., 29.03.2018 р., 24.04.2018 р., 22.05.2018 р. повідомлявся про припинення дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., також відповідачу було запропоновано при виникненні бажання звернутися до Філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс для укладення договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, однак відповідач навмисно, розуміючи правові наслідки, не отримував поштові відправлення, не зважаючи на те, що відправлення були здійснені різними поштовими операторами, такими як ТОВ Нова пошта, Службою доставки юридичної документації Спецкур`єр та ПАТ Укрпошта, більш того згідно з інформації з сайту ТОВ Нова пошта вбачається, що відправлення № 6938, а саме лист-повідомлення Філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс про припинення дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. не було вручено відповідачу у зв`язку з відмовою від отримання повідомлення. Крім того, позивач додає, що всі вищезазначені листи-повідомлення направлялися на офіційну адресу відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресу, зазначену у договорі № 44/2009 від 26.03.2009 р.

Також позивач зазначає, що з моменту укладання договору Міністерство оборони України, яке виступало стороною у договорі, належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а саме передало в користування відповідачеві торговельне місце, яке використовувалось ним з метою здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, однак, незважаючи на це Міністерство оборони України значний період часу (та по сьогодні) не отримує те, на що розраховувало при укладанні цього договору - оплати за користування торговельним місцем, яка повинна надходити у визначений спосіб з урахуванням норм чинного законодавства, у тому числі бюджетного. Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 671 (в редакції постанови від 19.10.2016 р. № 730), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, органом військового управління, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також є юридичною особою публічного права та має рахунки в органах Казначейства. З урахуванням завдань, покладених на Міністерство оборони України, вказаний орган виконавчої влади самостійно не здійснює господарську діяльність та не уповноважено в силу діючого законодавства отримувати прямий дохід від такої діяльності, так як такі завдання покладаються Міністерством оборони України на інших уповноважених осіб, у даному випадку надання права платного користування торговельними місцями, укладення відповідних договорів та прийняття оплати за укладеними договорами покладено виключно на Концерн Військторгсервіс в особі філії, який є госпрозрахунковою установою. Тим самим, в силу закону Міністерство оборони України не в змозі самостійно отримувати кошти за користування торговельними місцями від осіб, з якими відсутні договірні зобов`язання, у зв`язку з чим такі кошти не можуть зараховуватися Департаментом фінансів Міністерство оборони України в якості оплати за надання права платного користування місцями, так як у Міністерства оборони України відсутні будь-які юридичні чи фінансові підстави для такого зарахування, про що відповідачу також неодноразово повідомлялось. Враховуючи те, що Міністерство оборони України є бюджетною установою, тому для зарахування Департаментом фінансів оплати за будь-яким договором необхідно, щоб вказані договори та фінансові зобов`язання по них були взяті на облік та зареєстровані в органах державного казначейства, у випадку ж надходження будь-яких коштів на рахунки, які відкриті в органах Казначейства, вказані кошти не зараховуються а вважаються як помилково надіслані та такі, які підлягають поверненню за заявою особи, від якої вони надійшли з обов`язковим вказанням рахунку, на який вони підлягають поверненню. Таким чином, аналізуючи вищезазначене та з урахуванням відомостей, які зазначені у відзиві, позивач стверджує, що відповідачу було добре відомо про те, що у 2010 р. ДП МОУ Південь вибуло зі сфери управління Міністерства оборони України, однак відповідач жодного разу не звертався до сторони договору з питань розрахунків за користування торговельним місцем та інших питань, пов`язаних з виконанням договірних зобов`язань, а також навіть коли у 2016 році з відповідачем велось листування уповноваженою МО України особою - Концерном Військторгсервіс в особі філії ОУВТ та повідомлялось про зміну повіреної сторони, про зміну умов користування торговельним місцем, та про необхідність прибути до філії ОУВТ та переукласти договір у визначеній Міністерством оборони України редакції, відповідач з червня 2016 р. і по сьогодні ігнорує запропоновані умови, проте і надалі безперешкодно та на власний розсуд продовжує користуватися торговельним місцем.

Також 11.10.2018 р. третьою особою надані до господарського суду пояснення стосовно відзиву відповідача на позов.

У підготовчому засіданні 11.10.2018 р. протокольно оголошувалась перерва до 18.10.2018 р. згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України.

18.10.2018 р. представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив з додатками, в яких з урахуванням відповіді позивача на відзив надано додаткове обґрунтування своєї позиції. Зокрема, відповідач вважає, що твердження позивача про те, що договір припинив свою дію за односторонньої відмови представника позивача, без наявності на це законодавчо визначених підстав, передбачених ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 291 ГК України та відсутності рішення суду про його розірвання, суперечить нормам законодавства. Відсутність підстав для дострокового припинення договору виключає можливість його припинення в односторонньому порядку. З аналізу змісту договору, положень ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 291 ГК України, відсутність обставин, викладених у цих нормах закону, і неповідомлення їх позивачем, дозволяє дійти висновку, що жодної з визначених сторонами договору і законом підстав для дострокового припинення договору шляхом відмови від нього немає, а тому п. 6.4. договору, на який посилається позивач, як на підставу його припинення - за ініціативою представника позивача, шляхом письмового повідомлення визначає тільки механізм такого припинення за наявності визначених на це законом підстав. Наразі відповідач зауважив, що ДП ТВК взагалі не наділялося повноваженням від Міністерства оборони України повідомляти про відмову від договору, по-друге, у повідомленні ДП ТВК від 20.07.2016 р. за вих. 092/35 на ім`я Разумного А.В., на яке посилається позивач, однак не отримане Разумним А.В., відсутні підстави, передбачені положеннями ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 291 ГК України для припинення договору, а укладення між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., яким укладення договорів та здійснення прийому платежів доручено Концерну Військторгсервіс, не є підставою для припинення договору, а тому лист ДП ТВК від 20.07.2016 р. за вих. № 092/35 на ім`я Разумного А.В., на який посилається позивач, як на повідомлення про припинення договору - не має жодних юридичних наслідків.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., укладеного між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс, Концерн уповноважується вчиняти від імені і за рахунок Міністерства оборони України юридичні дії, визначені п. 1.1 цього договору, зокрема, укладати і розірвати договори з фізичними та/або юридичними особами про надання платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій та представляти інтереси сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Договором доручення № 1 від 14.06.2016 р. Концерн Військторгсервіс уповноважений на розірвання договорів (п. 1.1 договору доручення). За таких умов відповідач стверджує, що Концерн Військторгсервіс та його філія не вправі ставити питання про припинення договору з інших правових підстав, крім розірвання договору у порядку, передбаченому ст. 188 ГК України, у судовому порядку.

При цьому відповідач зазначає, що Концерн Військторгсервіс у правовідношенні, що випливає з договору № 44/2009, укладеного між Міністерством оборони України в особі його попереднього представника і ФОП Разумним А.В., зобов`язаний дотримуватись умов цього договору і вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення ( ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Також філія Одеське управління Військової торгівлі Концерну Військторгсервіс взагалі не наділялася будь-якими повноваженнями від МОУ, про зворотнє докази в матеріалах справи відсутні, а Концерн Військторгсервіс не наділявся повноваженням від Міністерства оборони України повідомляти про відмову від договору. Крім того, у повідомленні від 27.12.2016 р. на ім`я Разумного А.В., на яке посилається позивач, однак, не отримане Разумним А.В., відсутні підстави передбачені положеннями ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 291 ГК України для припинення договору, вказане повідомлення надсилалося третьою особою, а не позивачем, як пише останній, а тому укладення між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., яким укладення договорів та здійснення прийому платежів доручено Концерну Військторгсервіс, не є підставою для припинення договору новим повіреним за договором доручення.

Зважаючи на викладене, відповідач стверджує, що лист-повідомлення від 27.12.2016 р. на ім`я Разумного А.В., на який посилається позивач, як на повідомлення про припинення договору - не має жодних юридичних наслідків; листи від 24.04.2018 р., від 22.05.2018 р., на які посилається позивач, як повідомлення про припинення договору, однак не отримані Разумним А.В., також не містять підстав, передбачених положеннями ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 291 ГК України для припинення договору, та надсилалися філією ОУВТ Концерну Військторгсервіс з посиланням на дію від імені МОУ без наявних на це повноважень.

Водночас, як вказує відповідач, твердження позивача, які не мають жодного відношення до предмету спору про неодноразові пропозиції від МОУ, Концерну Військторгсервіс Разумному А.В. укласти новий договір про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футовими контейнерами - не відповідають дійсності, оскільки з липня 2016 р. по сьогоднішній день жодних проектів договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футовими контейнерами, оформлених відповідно до ст. 181 ГК України від МОУ, Концерну Військторгсервіс чи філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс - Разумному А.В. не надсилалося, про що свідчить їх відсутність. Натомість ОСОБА_1 безліч раз звертався до МОУ, Концерну Військторгсервіс, філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс в усному, так і в письмовому порядку з проханням укласти з ним додаткову угоду до договору з метою врегулювання всіх питань, пов`язаних з договором доручення від 14.06.2016 р.

Відповідач також вважає безпідставними посилання позивача на те, що ОСОБА_1 на протязі тривалого періоду належним чином не виконував договірні зобов`язання, визначені у п. 2.2.2. та п. 3.2. договору, так як Міністерство оборони України з 2010 року не отримує у визначений бюджетним законодавством кошти за користування торговим місцем, оскільки позивач не розривав договір у судовому порядку у зв`язку з порушенням його істотної умови. Також відповідач вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання Концерну на те, що відповідно до п. 2.3 договору доручення Концерн Військторгсервіс повинен отримувати 8% від загальної суми коштів, які надходять від підприємців за користування торговим місцем, а 92 % зобов`язаний перераховувати на рахунок МОУ, а тому ФОП Разумний А.В. порушує майнові права МОУ та Концерну Військторгсервіс в особі Філії. Так, відповідач вважає, що положення вказаного договору доручення ніяким чином не змінюють умов договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., який є чинним, а отже обов`язковим до виконання.

Водночас, як вказує відповідач, з 2010 року і зокрема до липня 2016 року, коли ДП ТВК відмовилося приймати оплату по договору від ОСОБА_1 . Міністерство оборони України не заявляло до ОСОБА_1 претензій та не повідомляло його, що з точки зору МОУ, ДП ТВК не мало повноважень на отримання коштів по договору, адже Міністерство оборони України як сторона договору у випадку відсутності повноважень у ДП ТВК на вчинення дій в інтересах МОУ, мало про це повідомити іншу сторону договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.10.2018 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1367/18 за позовом Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Разумного Андрія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс, про усунення перешкод у користуванні майном та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 06 листопада 2018 р.

31.10.2018 р. третьою особою були надані до господарського суду пояснення по справі, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги.

В ході розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, а відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

21.02.2000 р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок укладено договір № 181/9-83р, відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264661 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят одна) гривня, що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_2 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Рада приймає земельну ділянку площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_2 , для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку.

В п. 2.1. договору від 21.02.2000 р. передбачено, що представники сторін після підписання даного договору здійснюють прийом-передачу земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , про що складається відповідний акт (додаток № 2).

Згідно п. 3.1. договору від 21.02.2000 р. Міністерство має право протягом 99 (дев`яноста дев`яти) років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 (п`ятдесятьма) місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.

25.04.2000 р. Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини НОМЕР_2 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольської дороги.

Як встановлено судом, 27.11.2008 р. Міністерство оборони України (довіритель) та Державне підприємство Міністерства оборони України Південь (повірений) укладено договір доручення, за умовами п. 1.1. якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства оборони України юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору.

Згідно п. п. 5.1, 5.2 договору від 27.11.2008 р. договір набирає чинності з 01.01.2009 р. Договір діє до 31.12.2009 р.

26 березня 2009 року Міністерством оборони України, від імені якого діє Державне підприємство Міністерства оборони України Південь (ДП Південь, сторона 1), відповідно до Договору доручення від 27.11.2008 року, та фізичною особою ОСОБА_1 (сторона 2) укладено договір № 44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, згідно п. 2.1. п.п. 2.1.1. якого сторона 1 зобов`язалася надати стороні 2 торгове місце № 3761 на території Промтоварний ринок по вул. Рожева для встановлення торгових контейнерів.

Як вбачається із вказаного договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. ОСОБА_1 в ньому зазначений як фізична особа. Однак, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що не оспорюється сторонами. Спірне майно розташоване на території Промтоварний ринок і може використовуватися виключно для здійснення підприємницької діяльності. З огляду на що, суд вважає, що спір, який розглядається в межах цієї справи підсудний саме господарському суду.

В п. п. 3.1., 3.2., 3.3. договору від 26.03.2009 р. передбачено, що вартість одного торгового місця під контейнера встановлюється у розмірі 1800 гривень, в тому числі ПДВ 20% на місяць. Оплата проводиться до 5-го числа поточного місяця. Вартість торгового місця під контейнери може бути змінена стороною 1. У разі зміни розміру оплати сторона 1 повинна попередити про це сторону 2 в 10-денний термін до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати.

Пунктом 6.1. договору від 26.03.2009 р. встановлено, що договір набуває чинності з 26.03.2009 року та діє до 26.03.2019 року.

Умовами п. 6.2. договору від 26.03.2009 р. сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії договору або внесення змін до нього, після закінчення терміну його дії він автоматично продовжується на 3 календарних місяці на тих самих умовах, протягом яких сторони повинні укласти договір на новий термін. Після закінчення трьох місяців і неукладенні нового договору, договір припиняє свою дію.

Відповідно до п. 6.3. договору від 26.03.2009 р. договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці.

Згідно п. 6.4. договору від 26.03.2009 р. дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Положеннями п. 6.5. договору від 26.03.2009 р. внесення змін до договору може мати місце за погодженням сторін письмово.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.06.2009 р. № 683-р Про передачу цілісного майнового комплексу Південь до сфери управління Держкомпідприємництва прийнято пропозицію Держкомпідприємництва щодо передачі цілісного майнового комплексу Південь (смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області) із сфери управління Міноборони до сфери управління Держкомпідприємництва.

Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 12.10.2010 р. за № 315 Державне підприємство Південь було перейменовано в Державне підприємство ТВК (ДП ТВК), з яким відповідачем було укладено додаткову угоду № 13 від 30.11.2010 р. до договору № 44/2009 від 26.03.2009 р.

14.06.2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1. якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 5.1. договору доручення № 1 від 14.06.2016 р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.

06.03.2018 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено додаткову угоду № 1 до договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., на підставі якої якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено інші зміни.

На виконання вимоги Концерну Військторгсервіс Міністерства оборони України, ДП ТВК листом від 20.07.2016 року за вих. №№ 092/35 повідомив Разумного А.В. про припинення договору № 44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, укладеного 26.03.2009 р. між підприємством та Разумним А.В.

10.10.2016 р. ОСОБА_1 направив Міністерству оборони України та Концерну Військторгсервіс лист, у якому зазначив, що на теперішній час ДП ТВК відмовляється приймати оплату за користування місцями на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожева для встановлення 20-футових контейнерів згідно договору від 26.03.2009 р. та на письмові запити інших підприємців, які користуються торговими місцями по вулиці Рожевій, виконавчий директор ДП ТВК Алєксєєнко О.М. з цього приводу вказав, що підставою для відмови ДП ТВК приймати оплату є звернення концерну Міністерства оборони України Військторгсервіс до ДП ТВК та договір доручення № 1 від 14.06.2016 р., укладений між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс, за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено Концерну Військторгсервіс. Крім того відповідач додав, що у зв`язку з тим, що ДП ТВК відмовляється приймати оплату згідно договорів, які є чинними, не розірваними, відсутністю додаткового договору, який би вказував на те, що з`явився новий повірений, який буде приймати оплату, а також тим, що новий договір з Концерном Військторгсервіс не укладено, а володільцем торговими місцями являється Міністерство оборони України, то оплата згідно договору за користування торговим місцем на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій Разумним А.В. здійснюється на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України, вказаний договорі доручення № 1 від 14.06.2016 р. Адже вказані кошти відповідно до п. 2.4. цього ж договору доручення Концерном Військторгсервіс повинні відправлятися на рахунок Міністерства оборони України. Також відповідач повідомив про те, що договір № 44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.09.2016 р., торгове місце № 3761, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України Південь, відповідно до договору доручення від 27.11.2008 р. та довіреності № 220/1031/д від 27.11.2008 р. в особі директора Алєксєєнко О.М., та ФОП Разумним А.В., діє до 26.03.2019 р., договір не припинений, та згідно норм закону за означених обставин не може бути припиненим. Також у Державного підприємства ТВК відсутні повноваження ініціювати припинення цього договору.

27.12.2016 р. Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс направлено Разумному А.В. повідомлення за вих. № 1287 в порядку п. 6.4. договору № 44/2009, згідно якого з 14.06.2016 р. єдиною уповноваженою особою з будь-яких питань щодо надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягнення штрафних санкцій та представництвом інтересів в судах та інших юрисдикційних органах є Концерн Військторгсервіс в особі Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс. Також вказаним листом було повідомлено ФОП Разумного А.В. про припинення договору № 44/2009 про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р. за ініціативою Міністерства оборони України в особі Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс з 27.02.2017 р. Крім того, вказано, що ФОП Разумному А.В. буде припинено надання послуг за договором № 44/2009, а також буде припинено прийняття оплати відповідно до п. 3 договору.

Крім того, в листах від 29.03.2018 р. вих. № 405/9, від 24.04.2018 р. вих. № 548/9, від 22.05.2018 р. вих. № 689/5 Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс на адресу відповідача зазначено, що листом від 27.12.2016 р. вих. № 1287 відповідача було проінформовано про припинення дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. в порядку п. 6.4. та про необхідність в установлений термін звільнити торгове місце, чого ОСОБА_1 виконано не було, а тому повторно вказано про припинення дії вказаного договору.

Також у газеті Одеські вісті випуск від 09.06.2018 р. № 44 (5068) на сторінці 11 розміщено оголошення наступного змісту: За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) припинено дію договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, укладених Міністерством оборони України від імені якого діяло ДП МОУ Південь в подальшому ДП ТВК, а саме: припинено дію договору № 44/2009 від 26.03.2009 р., укладеного з МОУ від імені якого діяло ДП МОУ Південь та ОСОБА_1 на користування торговельним місцем № 3761 на підставі повідомлення від 29.03.2018 р.. Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору № 44/2009 від 26.03.2009 р. було розміщено і на веб-сайті ТОВ Промтоварний ринок.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, вищевказаний договір оренди від 26.03.2009 р. є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Наразі, за ствердженнями позивача, дію договору № 44/2009 про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р. припинено, про що відповідач був неодноразово повідомлений, однак не звільнив торговельне місце № 3761 та разом з третіми особами вчиняє перешкоди у користуванні ним, зважаючи на що Міністерство оборони України не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та треті особи чинять перешкоди у користуванні та відмовляється його звільнити, чим систематично завдає збитки у вигляді упущеної вигоди Міністерству оборони України щомісячно у розмірі 16925,40 грн.

Так, за положеннями п. 6.4. договору від 26.03.2009 р. дія договору припиняється, зокрема, за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Так, позивач мав намір припинити дію даного договору, про що свідчать листи останнього від 20.07.2016 року за вих. №№ 092/35, від 27.12.2016 р. за вих. № 1287, 29.03.2018 р. вих. № 405/9, від 24.04.2018 р. вих. № 548/9, від 22.05.2018 р. вих. № 689/5. Однак, відповідач листом від 10.10.2016 р. звернувся до Міністерства оборони України та Концерну Військторгсервіс із запереченнями стосовно припинення договору № 44/2009 про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р., вказав, що зазначений договір не припинений та згідно норм закону за означених обставин не може бути припиненим.

При цьому, як випливає зі змісту позовних вимог, позивач серед підстав для припинення дії договору з відповідачем вказує саме на укладення між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено виключно Концерну Військторгсервіс в особі філії ОУВТ. Вказана підстава зазначена в листі ДП ТВК від 20.07.2016 р. за вих. № 002/35.

Однак, чинне законодавство та умови договору, укладеного з відповідачем, не визначають таких підстав для можливого одностороннього припинення дії договору.

У повідомленні Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс за вих. № 1287 від 27.12.2016 р. на адресу Разумного А.В. про припинення договору № 44/2009 в порядку п. 6.4. взагалі не вказано обставин такого припинення, що є недопустимим згідно чинного законодавства.

До того ж п. 6.4 договору не містить перелік підстав для припинення договору в односторонньому порядку.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 916/849/17, предметом спору якого був договір, умови відносно припинення якого, є аналогічними за змістом договором укладеним з ФОП Якубенко О.В., з аналізу статей 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.

Більш того, як свідчать матеріали справи, у квітні 2017 року Концерн Військторгсервіс в особі Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс звертався до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ФОП Разумного Андрія Володимировича за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства оборони України про визнання розірваним (припиненим) договору №44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 року, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство Міністерства оборони України Південь (відповідно до договору доручення від 27.11.2008 та довіреності № 220/1031/д від 27.11.2008) та ФОП Разумним А.В. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 р. по справі № 916/852/17, що є чинною, відмовлено в задоволенні позовних вимог Концерну Військторгсервіс в особі Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну Військторгсервіс до ФОП Разумного Андрія Володимировича про визнання договору №44/2009 від 26.03.2009 р. розірваним (припиненим).

Пунктом 6.1 договору від 26.03.2009 р. сторони передбачили, що договір № 44/2009 від 26.03.2009 р. укладений на строк з 26.03.2009 р. по 26.03.2019 р.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відтак, суд доходить висновку, що договір №44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р. не припинено, а тому відповідач на правових підставах користується торгівельним місцем № 4761.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, за умови того, що договір № 44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р. діє, при розгляді справи позивачем обґрунтовано не доведено порушень його прав власника стосовно торговельного місця № 3761, зважаючи на що суд доходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених ним вимог щодо зобов`язання ОСОБА_1 та будь-яких третіх осіб усунути перешкоди у користуванні майном. В свою чергу такі обставини виключають можливість відновлення порушених з боку відповідача, на думку позивача, прав власника шляхом покладення на відповідача та третіх осіб обов`язку усунути перешкоди у користуванні торгівельним місцем № 3761, наявність яких судом не встановлено.

Крім того, позивач у заяві про уточнення позовних вимог просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Разумного Андрія Володимировича та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3761 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. З вказаної позовної вимоги вбачається, що вона поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним прав користування суд зазначає наступне.

Завдяки негаторному позову, яким у даному випадку є заявлений позивачем позов, захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 р. у справі N 6-92цс15, де зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, договір № 44/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 26.03.2009 р. не припинено. Отже, у даному випадку між сторонами по справі існують договірні орендні правовідносини, що в свою чергу виключає взагалі можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов) за умови наявності відповідних порушень.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Разумного Андрія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2018 р.

Суддя В.С. Петров