ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" листопада 2018 р.Справа № 924/232/18

Господарський суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Вибодовського О.Д., судді Грамчука І.В., судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали

За позовом: ОСОБА_1 національного виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка

до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів

про стягнення 8 849 836,00 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю № б/н від 23.03.2018р. (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 27.09.2018р.

За участю: ОСОБА_4 - представник ТОВ "ОРГАНІК СІДС" за довіреністю від 19.10.2018р. (в режимі відеоконференції)

З оголошенням перерви в судовому засіданні від 06.11.2018р.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Суть спору:

Позивач ОСОБА_1 виробничий кооператив Перший національний виробничий кооператив, м.Шепетівка, Хмельницької області 30.03.2018р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод, м.Староконстянтинів заборгованості за договором поставки молока №3 від 31.01.2017р. в сумі 8 849 836,00грн., з яких 5171102,00грн. основного боргу, 2218835,00грн. пені, 347092,00грн. - 3% річних та 1112807,00грн. інфляційних.

Ухвалою суду від 02.04.2018р. дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №924/232/18, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.05.2018р. строк проведення підготовчого провадження по справі №924/232/18 продовжено на тридцять днів.

Ухвалою суду від 26.06.2018р. призначено по справі №924/232/18 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Хмельницький, вул. Володимирська, 109).

Провадження у справі №924/232/18 зупинено до отримання результатів експертизи.

У зв'язку із апеляційним оскарженням ухвали суду від 26.06.2018р. матеріали справи №924/232/18 надіслано 16.07.2018р. до суду апеляційної інстанції.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2018р. ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.06.2018р. у справі № 924/232/18 скасовано.

Справу № 924/232/18 передано на розгляд господарському суду Хмельницької області.

03.09.2018р. матеріали справи №924/232/18 повернулись до господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою суду від 12.09.2018р. справу прийнято до розгляду у колегіальному складі: ОСОБА_5 - головуючий суддя, суддя Грамчук І.В., суддя Крамар С.І., та призначено підготовче засідання.

На адресу суду 11.09.2018р. від відповідача надійшло клопотання про призначення у даній справі судово - економічної експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що наявні розрахунки і докази є суперечливими, перевірці підлягають розрахунки за значний період часу з урахуванням зміни умов договору щодо строків оплати, з урахуванням різних гатунків продукції та з урахуванням значної кількості господарських операцій, правильність обліку яких має бути перевірена сторонами.

Звертає увагу, що (1) позивач визначає розмір заборгованості відповідача виходячи із ціни на продукцію, яку встановив в односторонньому порядку, чим порушив умови Договору поставки (пункти 3.1, 3.3) та законодавство України; (2) позивач не надав суду повний перелік первинних документів (пункти 2.1, 4.3 Договору поставки), які б засвідчували факт поставки продукції відповідачу у заявлених позивачем обсягах, факт прийняття продукції відповідачем, а надав на підтвердження позовних вимог документи, що, на думку відповідача, не стосуються вирішення цього спору; (3) подані позивачем документи містять суттєві недоліки, зокрема, товарно-транспортні накладні, приймальні квитанції, податкові та видаткові накладні не містять ідентифікуючих ознак, що підтверджують поставку продукції саме за Договором поставки; (4) подані позивачем документи не дають змоги визначити зміст та обсяг господарської операції.

Зважаючи на викладене, відповідач просить суд призначити у даній справі судово- економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення судово-економічної експертизи заявник просить поставити такі питання:

1. Чи підтверджується документально заборгованість Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод за Договором поставки молока № 3 від 31.01.2017 р. за поставлений товар за весь період дії зазначеного договору по дату подання позовної заяви (включно) та у якому розмірі?

2. Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод за Договором поставки молока № 3 від 31.01.2017 р., який надано ОСОБА_1 національним виробничим кооперативом Перший національний виробничий кооператив?

Відповідач позовні вимоги не визнає і в письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях по справі звертає увагу, що подані позивачем документи містять суттєві недоліки, що не дають змоги визначити зміст та обсяг господарської операції.

Звертає увагу суду на те, що протоколи погодження договірної ціни №13 від 24.09.2017 р. та №14 від 24.10.2017р. та видаткові накладні №714 від 31.10.2017 р., №425 від 30.09.2017 р. не підписані зі сторони покупця, та те, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача проектів Протоколів погодження ціни, що свідчить про порушення Позивачем пункту 3.4. Договору поставки та є односторонньою зміною вартості продукції (у бік збільшення). Позивачем до позовної заяви не додано копій відповідних ветеринарних свідоцтв, що унеможливлює проведення ідентифікації якості поставленої продукції відповідачу, а відтак і визначення вартості такої продукції, оскільки остання ставиться в залежність від якості поставленої продукції (Вищий, 1 гатунок, негатункове), що в результаті впливає на розмір заявленої позивачем суми до стягнення. Відповідач не погоджується з кількістю поставленої в період лютий 2017 по листопад 2017 продукції. При цьому, до видаткових накладних №21 від 28.02.2017р., №29 від 15.03.2017р., №43 від 31.03.2017р., №97 від 31.05.2017 р., №98 від 31.05.2017р., №150 від 30.06.2017р., №151 від 30.06.2017р. позивачем не надано належним чином завірених копій довіреностей на кожну партію продукції, зазначену в видаткових накладних. Щодо приймальних квитанцій відповідач стверджує, що з їх змісту вбачається, що їх дані суперечать кількості поставленої продукції, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Також зазначені квитанції не містять в собі відомостей, що останні складені саме на виконання договору поставки №3, оскільки у відповідача були укладені з позивачем і інші договори поставки. Аналогічно не відповідають дані щодо кількості в ОСОБА_4 приймання-здачі поставленої постачальником сировини. Крім цього зазначає, що додані ОСОБА_4 звірки розрахунків по Договору №3, а саме від 30.04.2017 р., 31.05.2017 р., 30.06.2017 р., 31.07.2017 р., 31.08.2017 р., 30.09.2017 р. не містять дату і місця складання, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції, одиницю виміру господарської операції, а отже не можуть бути доказом підтвердження наявності заборгованості. Відповідач стверджує, що позивачем не доведена поставка продукції в кількості 14 485 044,00 кг., а отже зазначена кількість продукції не може бути покладена при здійснені розрахунку розміру заборгованості за договором поставки. Поряд із зазначенням кількості поставленої продукції позивачем у позовній заяві вказується вартість поставленої продукції у розрізі кожного місяця поставки. При цьому останнім не здійснюється розмежування по показникам поставленої продукції, що унеможливлює встановлення, якої саме якості була поставлена продукція. В той же час, з інших наданих позивачем документів, зокрема Протоколів погодження ціни вбачається, що вартість поставленої продукції ставиться в залежність від показників поставленого молока, а отже, для проведення належного розрахунку необхідно здійснювати розмежування поставленої продукції. Проте позивачем не зазначено, якої саме якості поставлена продукція, що ставить під сумнів достовірність проведених розрахунків.

03.09.2018р. позивачем подано письмові заперечення проти задоволення клопотання відповідача, у яких зазначено про відсутність належного обгрунтування необхідності призначення судової експертизи та залучення спеціаліста у сфері іншій ніж право, не відповідність клопотання вимогам ст.ст. 99, 170 ГПК України та його безпідставність. Стверджує, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором поставки молока, розмір якої підлягає встановленню судом на підставі наданих сторонами доказів, а не перевірка коректності відображення в обліку підприємства операцій, що підлягають оподаткуванню чи податкових зобов'язань. На думку позивача, відповідачем, в порушення ст. 99 ГПК України, не обгрунтовано неможливості надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів. Окрім того, питання, яке просить відповідач поставити судовому експерту, відносить до компетенції суду, який оцінює правомірність позовних вимог, обґрунтованість та встановлює розмір, що суперечить п. 6 ст. 99 ГПК України. На думку позивача, дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних немає, відповідачем не доведено наявності підстав для призначення судової експертизи, вважає, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для повного і всебічного розгляду справи, винесення законного та обґрунтованого рішення по даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні та наданих письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи.

Представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

При вирішенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи судом враховується наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2017 року між ОСОБА_1 виробничим кооперативом Перший національний виробничий кооператив (постачальник) та Дочірнім підприємством Старокостянтинівський молочний завод (покупець) було укладено Договір поставки молока №3.

Відповідно до п. 1.1 договору №3 постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупця натуральне коров'яче молоко незбиране на умовах визначених договором, а покупець зобов'язується приймати і своєчасно оплачувати вартість продукції.

Відповідно до п. 2.1 договору №3 від 31.01.2017р., загальна вартість цього договору не обмежується сторонами та складається з суми вартості окремих партій Продукції, що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній складеній за формою 1 -ТН (МС).

Розділом 8 договору передбачено, що оплата здійснюється покупцем в безготівковій формі шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання продукції покупцем. Загальна сума договору складається із загальної вартості Продукції, поставленої Постачальником Покупцю протягом строку дії даного договору.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору №3, асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором, визначається постачальником та покупцем у додатках (Протокол погодження ціни), що є невід'ємною частиною цього договору. Ціна партії Продукції є фіксованою на весь період дії Протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження Сторін. Протокол погодження ціни підписується Сторонами при кожній зміні ціни на Продукцію.

Відповідно до даного пункту договору позивачем надано до позовної заяви двосторонні Протоколи погодження договірної ціни: №1 від 31.01.2017р., №2 від 16.02.2017р., №3 від 24.02.2017р., №4 від 28.02.2017р., №5 від 24.02.2017р., №6 від 28.02.2017р., №7 від 24.03.2017р., №8 від 24.04.2017р., №9 від 24.05.2017р., №10 від 25.06.2017р., №11 від 25.07.2017р., №12 від 23.08.2017р., та односторонні протоколи погодження договірної ціни: №13 від 24.09.2017р. та №14 від 24.10.2017р. При цьому ідентичиними є Протоколи погодження договірної ціни №3 від 24.02.2017р. з №5 від 24.02.2017р. та №4 від 28.02.2017р. з №6 від 28.02.2017р. У зазначених протоколах сторони встановлюють планову закупівельну ціну за 1 тонну молока за 1, 2, 3 гатунок та негатункове молоко 1, 2, 3, строки оплати.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що на виконання умов договору №3, за період з лютого по листопад 2017 року позивачем було поставлено молоко на суму 109 444 794, 56 грн., тобто стверджує, що ним виконано умови договору в повному обсязі, а саме: в лютому 2017 року - 584 370 кг. на загальну суму 4 527 355,00 грн.; в березні 2017 року - 1 699 050 кг. на загальну суму 13 290 377,00 грн.; в квітні 2017 року - 2 010 981 кг. на загальну суму 14 410 892,00 грн.; в травні 2017 року - 2 564 135 кг. на загальну суму 20 050 931,00 грн.; в червні 2017 року - 2 430 501 кг на загальну суму 17 427 825,00 грн.; в липні 2017 року - 2 578 681 кг на загальну суму 20 010 798,00 грн.; в серпні 2017 року - 1 797 592 кг на загальну суму 13 237 619,00 грн.; у вересні 2017 року - 616 400 кг на загальну суму 4 767 465,00 грн.; в жовтні 2017 року - 195 653 кг на загальну суму 1 661 622,00 грн.; в листопаді 2017 року - 7 681 кг на загальну суму 59 911,00 грн. Всього поставлено 14 485 044,00 кг. молока на загальну суму 109 444 794, 56грн.

Позивач зазначає, що доказом виконання умов та зобов'язань з боку позивача за договором №3 є приймальні квитанції за 28.02.2017р., за 31.03.2017р., за 30.04.2017р., за 31.05.2017р., 30.06.2017р., за 31.07.2017р., за 31.08.2017р., 30.09.2017р., 31.10.2017р., за 30.11.2017р., та товарні накладні за формою 1-ТН (МС) (додані до позовної заяви).

Однак з наданих позивачем на підтвердження поставки товару товарно-транспортних накладних за формою 1-ТН (МС) та з приймальних квитанцій на закупівлю молочної сировини не є можливим встановити кількість та вартість поставленого відповідачу в період лютий-листопад 2017року, саме по договору №3 від 31.01.2017р., оскільки вони містять відомості про загальну кількість та вартість молока поставленого відповідачу в період лютий-листопад 2017року, а не чітко по договору №3 від 31.01.2017року, який є підставою спору по справі №924/232/18.

Крім цього, на підтвердження поставки-приймання молока позивачем надано видаткові накладні, а саме: №21 від 28.02.2017р. на суму 4527354,62грн., №29 від 15.03.2018р. на суму 6481325,90грн., №43 від 31.03.2017р. на суму 6809051,08грн., №55 від 15.04.2017р. на суму 7348972,32грн., №60 від 30.04.2017р. на суму 7061919,34грн., №97 від 31.05.2017р. на суму 20050930,75грн., №150 від 30.06.2017р. на суму 17427824,64грн., №202 від 31.07.2017р. на суму 20010798,38грн., №210 від 31.08.2017р. на суму 13237618,91грн. Дані видаткові накладні підписані представниками та звірені печатками обох сторін. Всього на суму 102 955 795,94грн. Надані видаткові накладні: №425 від 30.09.2017р. на суму 4767465,30грн., №714 від 31.10.2017р. на суму 1697984,88грн. та №798 від 30.11.2017р. на суму 82192,44грн. Однак дані видаткові накладні не підписані представником та не звірені печаткою сторони відповідача.

Позивач зазначає, що відповідач сплатив лише частину суми, що підлягає сплаті, а саме: 104 273 692, 56 грн. У зв'язку з викладеним заборгованість за договором поставки №3 склала 5 171 102 грн., однак доказів проплати в сумі 104 273 692, 56 грн. суду не надано. Позивач зазначив, при цьому, що докази оплати 104 273 692,56 грн. є у відповідача, та відсутність можливості підтвердити наявність боргу за відповідачем саме в сумі 5 171 102 грн.

На підтвердження наданих позивачем послуг в період лютий-листопад 2017р. ним зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачу податкові накладні, а саме: №31 від 28.02.2017р. на суму 4527354,61грн., №2/2 від 15.03.2017р. на суму 6481325,90грн., №3/2 від 31.03.2017р. на суму 6809051,08грн., №3/2 від 15.04.2017р. на суму 7348972,32грн., №5/2 від 30.04.2017р. на суму 7061919,34грн., №4/2 від 31.05.2017р. на суму 20050930,75грн., №12/2 від 30.06.2017р. на суму 17427824,64грн., №23/2 від 31.07.2017р. на суму 20010798,38грн., №19/2 від 31.08.2017р. на суму 13237618,90грн., №5/2 від 30.09.2017р. на суму 4767465,30грн., №8/2 від 31.10.2017р. на суму 1697984,88грн. та №10/2 від 30.11.2017р. на суму 82192,44г рн. Підтвердженням реєстрації позивачем у Єдиному реєстрі податкових накладних є квитанції про реєстрацію.

Судом враховуються заперечення відповідача викладені у письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях щодо відсутності підписів у протоколах погодження договірної ціни та видаткових накладних, відсутність ветеринарних свідоцтв, від яких залежить вартість продукції, та копій довіреностей на кожну партію продукції, неналежно оформлені приймальні квитанції та акти звірки розрахунків.

Відповідач стверджує, що позивачем не доведена поставка продукції в кількості 14 485 044,00 кг. та вартістю поставленої продукції у розрізі кожного місяця поставки, а отже зазначена кількість продукції не може бути покладена при здійснені розрахунку розміру заборгованості за договором поставки. При цьому останнім не здійснюється розмежування по показникам поставленої продукції, що унеможливлює встановлення, якої саме якості була поставлена продукція.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Приписами частини 1 статті 41 ГПК України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Судом враховується, що Рівненський апеляційний господарський суд в постанові від 22.08.2018р. №924/232/18, якою скасовано ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.06.2018р., погоджується з доцільністю призначення економічної експертизи у даній справі, однак питання поставлені судом у вказаній ухвалі належать до сфери правової оцінки суду та зокрема сторонам не надано можливості обрати експерта або експертну установу для проведення експертизи. З огляду на порушення норм процесуального права ч. 3, 6 ст. 99 ГПК України, ухвалу суду від 26.06.2018р. скасовано та передано для продовження розгляду до господарського суду Хмельницької області.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява № 61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним з засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Суд вважає за необхідне з'ясувати розмір заборгованості Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів за договором поставки молока №3 від 31.01.2017 року станом на 30.03.2018р. перед позивачем із врахуванням всіх проплат, здійснених ДП "Старокостянтинівський молочний завод, для чого є потреба у спеціальних знаннях (економічних, бухгалтерських тощо).

Згідно з ч. 1, 5 ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи (ч. 1 ст. 102 ГПК України).

Враховуючи те, що для вирішення справи необхідні спеціальні знання щодо встановлення дійсної суми боргу із врахуванням часткових проплат, і не проведення судової експертизи залишить без належної та всебічнох оцінки надані сторонами докази, тобто призведе до порушення принципу всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи, суд вважає за необхідне клопотання відповідача про проведення у даній справі судово-економічної експертизи задовольнити та призначити по даній справі судову експертизу, на розгляд експертного дослідження поставити наступне запитання: Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ОСОБА_1 виробничого кооперативу Перший національний виробничий кооператив, м.Шепетівка, Хмельницької області розмір заборгованості (в тому числі основна заборгованість - 5 171 102,00грн., пеня - 2 218 835,00грн., 3% річних - 347 092,00грн. та 1112807,00грн. - інфляційних втрат) за поставлені Дочірньому підприємству Старокостянтинівський молочний завод товарно-матеріальні цінності - молоко, за договором поставки молока №3 від 31.01.2017р., згідно долучених до матеріалів справи №924/232/18 товаро-супровідних документів, за вказані у позові періоди?

Визначаючись з експертною установою, яка проводитиме судову експертизу, господарським судом враховуються положення пункту 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5), згідно з яким експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування. Цим же пунктом передбачено, що за наявності обставин, які зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи за зоною обслуговування, особа або орган, які призначають експертизу, зазначивши відповідні мотиви, можуть доручити її виконання експертам іншої установи.

Відповідач у клопотанні від 11.09.2018р. просить суд доручити проведення судово-економічної експертизи у справі №924/232/18 Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Позивач у письмових запереченнях не надав згоди на проведення судово-економічної експертизи, що судом розцінюється як недосягнення згоди між сторонами щодо визначення експерта чи експертної установи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за доцільне проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Згідно з ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Витрати по оплаті експертизи підлягають покладенню на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Зупинення провадження у справі це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Враховуючи, що для проведення експертного дослідження матеріали справи направляються до експертної установи, та у цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 42, 99, 100, 228, 234-235, 240, 256-257 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити по справі №924/232/18 судову економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення судово-економічної експертизи поставити наступне питання:

1.Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ОСОБА_1 виробничого кооперативу Перший національний виробничий кооператив, м.Шепетівка, Хмельницької області розмір заборгованості (в тому числі основна заборгованість - 5 171 102,00грн., пеня - 2 218 835,00грн., 3% річних - 347 092,00грн. та 1112807,00грн. - інфляційних втрат) за поставлені Дочірньому підприємству Старокостянтинівський молочний завод товарно-матеріальні цінності - молоко, за договором поставки молока №3 від 31.01.2017р., згідно долучених до матеріалів справи №924/232/18 товаро-супровідних документів, за вказані у позові періоди?

Зобовязати сторони надати на вимогу експерта необхідні документи для проведення експертизи, попередивши про можливість, в разі невиконання вимог суду, притягнення до передбаченої чинним законодавством відповідальності.

Оплату за проведення експертизи покласти на Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів.

Попередити експерта про передбачену ст. ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих висновків або відмову експертів від виконання покладених обовязків без поважних причин.

Провадження у справі №924/232/18 зупинити до отримання результатів експертизи.

Матеріали справи №924/232/18 надіслати до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Зобовязати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) повернути матеріали справи №924/232/18 на адресу суду разом з експертним висновком та його копію надіслати сторонам.

Відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня набрання законної сили ухвали.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повний текст ухвали складено 15.11.2018р.

Головуючий суддя О.Д. Вибодовський

Суддя І.В. Грамчук

Суддя С.І. Крамар