номер провадження справи 27/168/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.11.2018 Справа № 908/2429/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Дроздова С.С., розглянувши матеріали,

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ВІЗАРД ЛТД" (49127, м. Дніпро, вул. Базова, буд. 8, кім. 9, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кімн. 207, ідентифікаційний код юридичної особи 34604386)

про стягнення 301 802 грн. 54 коп.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "ФІРМА "ВІЗАРД ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" про стягнення 291 759 грн. 07 коп. основного боргу, 9 270 грн. 89 коп. пені, 772 грн. 58 коп. 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2018 р., справу № 908/2429/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 19.11.2018 р. порушено провадження у справі № 908/2429/18, присвоєно справі номер провадження 27/168/18 та призначено судове засідання.

До позовної заяви позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог в розмірі 301 802,54 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» (, місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, б. 25, кімн. 207), та знаходяться на наступних розрахункових рахунках: 5876 в ПАО «ПУМБ», МФО 334851; 2626 в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984; в ХОД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» М. ХАРКІВ, МФО 350589; 1726 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» У М. КИЄВІ, МФО 380805; 9 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» У М. КИЄВІ, МФО 380805; 7725 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; 7725 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; 7725 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; 3 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» У М. КИЄВІ, МФО 380805; 2626 в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984; 7 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» У М. КИЄВІ, МФО 380805; 9038 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123; 2626 в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.11.2018 р., заяву про забезпечення позову у справі № 908/2429/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадках невжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як передбачає ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства України відмовляється від виконання своїх фінансових зобов'язань. Оскільки грошові кошти, які належать відповідачу, знаходяться у його повному та безперешкодному володінні на розрахункових рахунках, відповідач може витратити вказані грошові кошти не на погашення заборгованості перед позивачем, що в свою чергу зробить неможливим виконання ймовірного рішення суду по даній справі. Позивач зазначив у заяві, що ним надано всі необхідні докази для встановлення факту існування та розміру заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того позивачем була направлена відповідачу претензія щодо погашення заборгованості, яка на сьогоднішній день не задоволена, та не отримано жодної відповіді від відповідача, що свідчить про ухилення Відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором. Позивач зазначив, що наявність заборгованості визнається та підтверджується і самим відповідачем в його заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог. Позивач просить забезпечити позов лише шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на розрахункових рахунках, та лише в межах заявлених позовних вимог, вважає, що такий захід забезпечення позову не зможе призвести до будь-яких збитків та додаткових витрат відповідача, і тому зустрічне забезпечення у даному випадку є недоцільним.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що не накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать відповідачам може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі за умови задоволення позову; що запропоновані заявником заходи до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача не матимуть наслідком повне припинення господарської діяльності відповідача та порушення його законних прав і інтересів, що є не припустимим.

Доводи наведені заявником в обґрунтування клопотання про забезпечення позову, мають оціночний характер та підлягають з'ясуванню, оцінці та доведенню під час вирішення спору по суті, та однозначно не свідчать, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду або призведуть до порушень прав заявника.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем (відповідачами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що вжиття передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У ХВ А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ВІЗАРД ЛТД" про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу надіслати сторонам по справі.

Суддя С.С. Дроздова