СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р. Справа № 922/1820/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Россолов В.В. , суддя Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Атаманюк П.В.

1-го відповідача - адвокат Якубишин В.В.

2-го відповідача - Скубак Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "АКВАДІА" (вх.63Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі №922/1820/18 (повний текст якої складено в приміщенні зазначеного суду 02.08.2018 суддею Аюповою Р.М.)

за позовом ТОВ "Квант Плюс", м. Полтава,

до 1. ТОВ "АКВАДІА", с. Гаркушинці, Полтавська область,

2. Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі №922/1820/18 частково задоволено заяву ТОВ "Квант Плюс" про вжиття заходів забезпечення позову; вжито заходи забезпечення позову ТОВ "Квант Плюс", а саме: накладено арешт на грошові кошти, що належить або підлягає передачі або сплаті ТОВ «АКВАДІА», і знаходяться у нього чи в інших осіб в межах заявлених позовних вимог; в решті вимог заяви відмовлено.

ТОВ «АКВАДІА» із вказаною ухвалою не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі № 922/1820/18 та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Квант Плюс» про забезпечення позову залишити без задоволення. Стягнути з ТОВ "Квант Плюс" понесені ТОВ "АКВАДІА" судові витрати.

Одночасно скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження з посиланням на статтю 256 ГПК України з тих підстав, що оскаржувана ухвала не була йому вручена в день її проголошення та складання, а також будь-якими засобами зв'язку не отримувалась. Також вказує на те, що зміст оскаржуваної ухвали став йому відомий лише після ознайомлення з матеріалами справи, тобто 22.08.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АКВАДІА" на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі №922/1820/18. Позивачу та 2-му відповідачу встановлено строк для подання відзивів.

Позивачем 03.10.2018 надано відзив (вх. №7647) на апеляційну скаргу, оформлений у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Від 2-го відповідача станом на момент постановлення зазначеної ухвали ані відзиву, ані будь-яких інших заяв, клопотань або документів в обґрунтування своєї позиції по справі не надходило.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо проведення підготовчих дій в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду у відповідності до ст. 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про призначення справи до розгляду.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, передає до новоутвореного суду судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Приписами частини 5 та 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З метою дотримання вимог ч. 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на виконання п. 4 р. ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого Наказом ДСАУ №475 від 20.09.2018, у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом з 01.10.2018 на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 "Про переведення суддів" всі нерозглянуті справи, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, на підставі Розпорядження керівника апарату суду від 03.10.2018 передані до Східного та Північного апеляційних господарських судів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднено в газеті "Голос України" №185 (6940) від 03.10.2018.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 прийнято справу № 922/1820/18 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено її до розгляду на 29.10.2018.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 для розгляду справи №922/1820/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 оголошено перерву у розгляді справи та призначено її до розгляду на 06.11.2018.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю"Квант Плюс", м. Полтава, звернулось до господарського суду з позовом до 1. товариства з обмеженою відповідальністю"Аквадіа", с. Гаркушинці, 2. Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків, про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю" Аквадіа", м. Полтава, заборгованості в розмірі 2500000,00 грн., та стягнення з Департаментужитлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації заборгованості в розмірі 2500000,00 грн., підставою нарахування яких стало порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Аквадія" своїх зобов'язань за договором поставки № 1410/16 від 14.10.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс", м. Полтава, звернулось до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить суд: задовольнити клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, а саме накласти арешт на грошові кошти та рухоме майно, що належить або підлягає передачі або сплаті товариству з обмеженою відповідальністю «Аквадіа», і знаходяться у нього чи в інших осіб в межах заявлених позовних вимог, у тому числі на майно, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Гаркушинці, вул. Хорольська, 46

В обґрунтування своєї заяви вказує, що це не єдині боргові зобов'язання ТОВ «АКВАДІА», а отже і процес виконання можливого рішення суду може бути ускладненим та орієнтованим на першочерговість права звернення стягнення. Співробітники відповідача ТОВ «Аквадіа» вчиняють дії по відчуженню майна підприємства з метою уникнути виконання зобов'язань та зробити неможливим здійснення стягнень, про що існують оголошення у ЗМІ. Також, відносно відповідача здійснюються і кримінальні провадження, що підтверджується ухвалами про тимчасовий доступ до речей і документів, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/Review/61910268 та http://reyestr.court.gov.ua/Review/63252227. Крім того, як зазначає позивач, відповідач виконує замовлення своїх клієнтів з отриманих від нас матеріалів та устаткування, отримує від них грошові кошти, які не перераховує постачальникам. Отримання грошових коштів за виконання робіт відповідачем ТОВ «Аквадіа» підтверджується доданими до позовної заяви договорами та додатковими угодами, у тому числі з Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником здійснено постачання товарів першому відповідачу - ТОВ «Аквадіа», які перший відповідач використовує у господарській діяльності, що підтверджується договорами з другим відповідачем. Відповідно до наданих до суду документів посадові особи ТОВ «Аквадіа» вчиняють дії, спрямовані на відчуження майна товариства.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Квант Плюс" належними доказами обґрунтувало причини звернення із заявою про забезпечення позову. У свою чергу, суд першої інстанції зазначив, що заходи до забезпечення позову, заявлені у заяві, відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи.

З висновками суду першої інстанції не може погодиться колегія суддів.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;.

Згідно п.10 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Отже, чинне законодавство України передбачає право позивача захистити своє оспарюване право шляхом забезпечення позову.

Відповідно до ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В цій частині колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного перегляду отримали своє підтвердження порушення позивачем приписів ст. 139 ГПК України - не зазначений код ЄДРПОУ відповідача, не зазначена ціна позову.

Однак дані порушення, на думку колегії суддів, носять формальний характер, і, враховуючи наявність ціни позову і коду ЄДРПОУ відповідача у позовній заяві, не потягли жодних суттєвих наслідків, тому не можуть бути підставою скасування ухвали суду в силу положень абз. 2 ч.2 ст. 277 ГПК України (порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи).

Крім того, оцінюючи аргумент 1-го відповідача щодо зловживання позивачем своїми процесуальними правами при поданні позову шляхом зазначення другого відповідача з метою визначення територіальної підсудності, колегія суддів зазначає, що не може погодитись із цим аргументом 1-го відповідача.

Дійсно, положеннями п.4 ч.2 ст. 43 ГПК України передбачений такий вид зловживання процесуальними правами, як безпідставне залучення відповідача задля зміни підсудності спору.

Однак, в даному конкретному провадженні, яке є апеляційним переглядом ухвали про забезпечення позову, колегія суддів, не розглядаючи спір по суті, не має ані можливості, ані права давати оцінку обґрунтованості позовних вимог, в тому числі звернених до другого відповідача.

Тому в цих обставинах колегія суддів звертає увагу на те, що під час порушення провадження у справі відповідач підсудність спору не заперечував, жодних клопотань з цього приводу не подавав, в ході судового засідання 21.08.2018 (а.с. 125 - 129) про ознаки зловживань не заявляв. За таких умов колегія суддів не вбачає ознак зловживання правом у діях позивача.

Оцінюючи підставність клопотання позивача про забезпечення позову, колегія суддів зазначає таке.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

При цьому, правова позиція Вищого господарського суду України, яка викладена в постанові Пленуму № 16 від 26.12.2011 жодним чином не суперечить положенням ст.ст. 136 - 140 ГПК України, оскільки правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також надати суду відповідні докази у відповідності до положень ст.ст. 74, 77 ГПК України.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, який компетентний розглядати спір по суті та є гарантією реального виконання рішення суду. При цьому, приймаючи ухвалу про забезпечення позову, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами до забезпечення позову, які вимагаються до застосування, так і з певними діями, які вимагається заборонити вчиняти або зобов'язати вчиняти, та з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

Відтак, обрання судом заходу до забезпечення позову повинно бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами та не порушувати прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, які не є стороною спору. Вжиття заходів до забезпечення здійснюється виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 р., "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 р., "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 р.) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Позивачем в заяві про забезпечення позову не вказано та не обґрунтовано належними доказами імовірність наміру особи - власника майна вчинити будь які дії, які б були спрямовані на його відчуження, і такий намір не є достовірно встановленим фактом.

Посилання позивача на ту обставину, що його відчуження призведе до неможливості виконання рішення, є лише припущенням та жодним доказом не підтверджені.

Тобто в даному випадку, накладення арешту на належне ТОВ "АКВАДІА" майно та кошти, не є заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, оскільки є втручанням в фінансово-господарську діяльність підприємства власника майна та порушення його конституційного права на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач під час розгляду його заяви про забезпечення позову не надав жодного належного доказу обґрунтованості причини звернення із заявою про забезпечення позову, а також не довів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Наведені ним в відзиві на апеляційну скаргу доводи нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 271, п. 2 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "АКВАДІА" на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі №922/1820/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.08.2018 у справі № 922/1820/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Квант Плюс" про вжиття заходів забезпечення позову повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 12.11.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук