СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. Справа № 913/355/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретар Міракові Г.А.

за участю представників:

апелянта - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 02.01.2018р. №1/2а -05/2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків, (вх.№532 Л/2) на ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2018р.) постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків, на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області з примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. у справі №913/355/15 (суддя Іванов А.В., ухвалене в м. Харків, час постановлення ухвали - не зазначено, дата складення повного тексту - не зазначена)

за позовом: ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків,

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне Господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "ОСОБА_2 ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_3", Луганська область, Словяносербський район, с.Металіст,

про стягнення 125172,71грн.

ВСТАНОВИЛА:

03.07.2015р. ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Державного підприємства "Дослідне Господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "ОСОБА_2 ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_3" заборгованість за договором на реалізацію наукової продукції від 08.04.2013р. №28 а-13 в сумі 125172,71грн.; судові витрати за подання позовної заяви покласти на відповідача (т.1 а.с.5-33).

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. у справі №913/355/15 позов задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Дослідне Господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "ОСОБА_2 ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_3" на користь ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України борг в сумі 125172,71грн.; витрати зі сплати судового збору у розмірі 2503,46грн. (т.1 а.с.64-67).

25.08.2015р. на виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. у справі №913/355/15 було видано відповідний судовий наказ (т.1 а.с.68).

16.06.2016р. ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України звернувся до господарського суду Луганської області зі скаргою (вх.№578-884/16), в якій просив суд визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та зобовязано Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної скарги заявник посилався на безпідставну відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження та відсутність підстав для повернення органом казначейської служби виконавчого документа без виконання (т.1 а.с.113-134).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.07.2016р. залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. задоволено часткового скаргу №1/20-05/531 від 16.06.2016р. ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; визнано бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; зобовязано Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області у Луганській області (т.1 а.с.151-153, 194- 196).

Відповідні висновки місцевого господарського суду щодо часткового задоволення скарги стягувача з посиланням на положення статі 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 3, 6, 9, 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845, мотивовані тим, що повертаючи виконавчий документ без виконання, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області не було наведено норм, які б дозволяли органу Державної казначейської служби України не виконувати судове рішення та повернути виконавчий документ стягувачу.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні скарги стягувача в частині визнання незаконною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15 господарський суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку, орган виконавчої служби не є виконавцем відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів держаного та місцевих бюджетів або боржників.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2016р. задоволено частково касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. та ухвалу господарського суду Луганської області від 20.07.2016р.; матеріали справи скеровано для нового розгляду до господарського суду Луганської області (т.1 а.с.214-218).

Відповідні висновки суду касаційної інстанції мотивовані тим, що ані місцевим господарським судом ані апеляційним господарським судом не було надано належної правової оцінки доводами Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області щодо відсутності боржника (відповідача) - Державного підприємство "Дослідне господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "ОСОБА_2 ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_3" в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів та реєстрації боржника на території, непідконтрольній органам державної влади, місцезнаходження боржника віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, установа не переміщена на контрольовану територію, а рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням не відкриті, що відповідно виключає можливість виконання рішення суду.

Окрім цього, касаційним господарським судом було зазначено про те, що відмовляючи у вимогах скарги стягувача до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з посиланням на те, що в даному випадку виконавча служба не є виконавцем відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, судами попередніх інстанцій також не було враховано особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства, визначених статтею 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", якою встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, при цьому, частинами 3 - 8 визначається порядок взаємодії між виконавчою службою та органом Казначейства щодо виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

За наведених обставин, касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що поза увагою судів залишились питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті.

Після повернення матеріалів справи до місцевого господарського суду, ухвалою господарського суду Луганської області від 09.02.2017р. задоволено частково скаргу №1/20-05/531 від 16.06.2016р. ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; визнано незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та зобовязано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15; в решті вимог відмовлено (т.2 а.с. 23-27).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що місцезнаходження боржника - Державного підприємства "Дослідне Господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "ОСОБА_2 ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_3" віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, установа не переміщена на контрольовану територію, а рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням не відкриті, що виключає можливість виконання рішення суду саме органом Казначейства, у звязку із чим, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме на Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області має бути покладено обовязок з примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15.

01.08.2018р. стягувачем (позивачем) було подано до господарського суду Луганської області скаргу на бездіяльністю Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (вх.№708-46/18), в якій просив суд визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області та зобовязати ГУ Державної казначейської служби України у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. у справі №913/355/15 (т.2 а.с.88-94).

В обґрунтування наявності правових підстав для задоволення вказаної скарги стягувач посилався не те, що ухвалою господарського суду Луганської області від 09.02.2017р. було задоволено частково скаргу №1/20-05/531 від 16.06.2016р. ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби та зобовязано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15 (т.2 а.с.95-97, 99).

Проте, вказане рішення в примусовому порядку виконано не було, зокрема, 20.07.2018р. на адресу стягувача від Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області надійшов лист вих.№13-11/2735, в якому останнє відмовилось виконувати рішення господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15, посилаючись на те, що стягувачем за наказом суду є ОСОБА_2 рослинництва ім. В.І Юр'єва Національної академії аграрних наук України організаційно-правова форма якого - державна організація (установа, заклад), а тому у розумінні норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" наказ не може бути виконаний за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Отже, на думку стягувача, вказані дії Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області свідчать про порушення його права на доступ до правосуддя та є безумовною підставою для задоволення скарги.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2018р.) відмовлено у відкриті провадження за скаргою ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України №1/2а-05/485 від 30.07.2018р. на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; постановлено розяснити позивачу ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва національної академії аграрних наук України, що заявлені ним вимоги за скаргою підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (т.2 а.с.95-97).

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України №1/2а-05/485 від 30.07.2018р. на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області місцевий господарський суд враховуючи характер спірних правовідносин, виходив з того, що спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень в порядку встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" розглядаються адміністративним судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15 та постановити нову ухвалу, якою повернути матеріали справи до господарського суду Луганської області для здійснення судового контролю за виконанням наказу господарського суду Луганської області від 13.08.2018р. у справі №913/355/15.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом було порушено приписи господарського процесуального законодавства, що призвело до передчасного висновку щодо відмови у відкриті провадження за скаргою ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України №1/2а-05/485 від 30.07.2018р. на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області. Доводи викладені апелянтом в апеляційній скарзі фактично дублюють обставини, викладені в скарзі на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (вх.№708-46/18 від 01.08.2018р.) поданій до господарського суду Луганської області.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.09.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України на ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15; зобовязано учасників справи в строк до 05.10.2018р. включно надати суду відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншій стороні у справі.

05.10.2018р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№02-31/4601/18), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України, ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15 залишити без змін.

Відповідно до Указу Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" від 29.12.2017р. № 454/2017 постановлено ліквідувати Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Частиною шостою статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018р. № 295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№ 185 (6940) від 03.10.2018р.) було розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018р.

Згідно з частинами 5 та 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду Східного апеляційного господарського суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату суду Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018р. "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційного господарських судів" відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи №913/355/15, що перебувала у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2018р. здійснено розподіл судової справи №913/355/15 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2018р. прийнято справу №913/355/15 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено справу до розгляду 14.11.2018р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.11.2018р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. у справі №913/355/15 та постановити нову ухвалу, якою повернути матеріали справи до господарського суду Луганської області для здійснення судового контролю за виконанням наказу господарського суду Луганської області від 13.08.2018р. у справі №913/355/15.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, учасники провадження у справі про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином (т.2 а.с.163-164), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Судова колегія також зазначає, що з 01.01.2013р. набрав чинності Закон України від 05.06.2012р. № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

У відповідності до приписів Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Вищевказаним Законом також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215 (надалі - Положення № 215), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення № 215, основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення № 215 передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Окрім викладеного, судова колегія зауважує, що 16.02.2013р. набрав чинності в новій редакції Порядок виконання рішень, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень в новій редакції рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)).

За положеннями зазначеного Порядку виконання рішень безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов'язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" уповноваженою особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку виконання рішень дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду.

Проте ані в даному Порядку, ані в Законі "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим Закон України "Про виконавче провадження" встановлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону).

Водночас можливість та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

До того ж положеннями статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), визначався порядок оскарження до господарського суду дій чи бездіяльності виключно органів державної виконавчої служби та приватних виконавців.

Аналогічні положення закріплено у статті 339 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Наведені норми права є підставою для висновку, що Господарський процесуальний кодексу України та Закон України "Про виконавче провадження" передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Разом з тим, Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, як уже зазначалося в цій постанові, а згідно з пунктом 1 Положення № 215 центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

В свою чергу, згідно з положеннями частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час звернення позивачем до місцевого господарського суду зі скаргою на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби в Луганській області, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно із частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №916/1227/16, яка у відповідності до приписів статті Господарського процесуального кодексу України частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у відкриті провадження за скаргою ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України №1/2а-05/485 від 30.07.2018р. на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, з тих підстав, що спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень в порядку встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" розглядаються адміністративним судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2018р.) у справі №913/355/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 рослинництва ім. В.Я.Юрєва Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення .

Ухвалу господарського суду Луганської області від 01.08.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2018р.) у справі №913/355/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко