ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Справа № 915/981/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6,

до відповідача: Комунального підприємства Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради, 56500, Миколаївська обл., м.Вознесенськ, вул.Центральна, 20

про: стягнення заборгованості у розмірі 14 900,44 грн., з яких: 6753,44 грн. пені, 364,50 грн. -3% річних та 7782,49 грн. збитків від інфляції, -

10.09.2018 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №14/4-674 від 15.08.2018, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №2026/15-КП-22 від 24.11.2014 у розмірі 14900,44 грн., з яких: 6753,44 грн. пені, 364,50 грн. - 3% річних та 7782,49 грн. збитків від інфляції.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором купівлі-продажу природного газу №2026/15-КП-22 від 24.11.2014, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги п.6.1 вказаного договору. В якості правової підстави позову посилається на ст.ст.174, 193, 216, 230-232 ГК України, ст.ст.509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655 ЦК України та ст.4, 20, 42, 46, 162, 163, 164, 171, 172 ГПК України.

Також, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. Запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.09.2018 у справі №915/981/18 отримано відповідачем 18.09.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №540. Відповідач відзиву по суті позовних вимог, заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

24 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі продавець) та Комунальним підприємством Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради (далі покупець) було укладено договір купівлі продажу природного газу № 2026/15-КП-22 (далі Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п.1.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 6.3 Договору, оплата за газ, здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обовязковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупцем надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобовязується здійснити будь які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього Договору.

У п.11.1 сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, на виконання вимог Договору позивач протягом січня 2015 року, лютого 2015 року, листопада 2015 року та грудня 2015 року поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 181 806,82 грн., що підтверджується 4-ма актами приймання передачі природного газу:

- Акт приймання передачі природного газу за січень 2015 року на суму

66 617,96 грн.;

- Акт приймання передачі природного газу за лютий 2015 року на суму

55 589,22 грн.;

- Акт приймання передачі природного газу за листопад 2015 року на

суму 6 673,00 грн.;

- Акт приймання передачі природного газу за грудень 2015 року на суму

52 926,64 грн.;

Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи на вказаних актах та засвідчені печаткою відповідача.

Відповідно до умов договору, відповідач за отриманий природний газ у січні 2015 року повинен був здійснити остаточну оплату до 14.02.2015, у лютому 2015 року - до 14.03.2015, у листопаді 2015 року до 14.12.2015 року, у грудні 2015 року до 14.01.2016 року.

Відповідач всупереч умовам договору розрахувався за спожитий природний газ не своєчасно, що і зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до п. 9.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

За неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальній сумі 6 753,44 грн. нараховану:

- по зобовязанню січня 2015 року пеня нарахована за період з

17.02.2015 по 02.03.2015 в розмірі 996,53 грн.;

- по зобовязанню лютого 2015 року пеня нарахована за період з

17.03.2015 по 18.05.2015 в розмірі 5 756,91 грн., розмір якої є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в загальному розмірі 364,50 грн. нарахованих по:

- зобовязанню січня 2015 року 3% річних нараховані за період з

17.02.2015 по 02.03.2015 в розмірі 76,66 грн.;

- зобовязанню лютого 2015 року 3% річних нараховані за період з

17.03.2015 по 18.05.2015 в розмірі 287,85 грн.

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок 3% річних та визначено що розмір 3% річних становить 364,51 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягають 3% річних у розмірі 364,50 грн. які заявлені позивачем в позовній заяві.

Згідно наданого до позовної заяви розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні в загальному розмірі 7 782,49 грн. нараховані по зобовязанню лютого 2015 року за квітень 2015 року, розмір яких є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобовязання в строк визначений Договором та щодо оплати нарахованих штрафних санкцій, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись п.13 ст. 8, ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради (56500, Миколаївська обл., м.Вознесенськ, вул.Центральна, 20, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 6753,44 грн. пені, 364,50 грн. - 3% річних, 7782,49 грн. збитків від інфляції та 1762,00 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2018.

Суддя Н.О. Семенчук