ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2018 р. Справа№ 927/46/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 року

у справі № 927/46/18 (суддя - Оленич Т.Г.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Світанок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

про стягнення заборгованості у розмірі 546 470,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Селянське (фермерське) господарство "Світанок" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" про стягнення заборгованості за договором поставки № 09/11-17 від 09.11.2017 року у загальному розмірі 546470,60 грн., з яких: 541060,00 грн. - основний борг та 5410,60 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки № 09/11-17 від 09.11.2017 року розрахувався за товар лише частково на суму 297 290,00 грн., внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього за прострочення оплати товару передбачені договором заходи відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 р. позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 541 060,00 грн. основного боргу та 5 410,60 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підстав договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 р. по накладним №13 від 09.11.2017 р., №14 від 10.11.2017 р. та №15 від 11.11.2017 р., на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс", у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення штрафу у розмірі 4191,75 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на позивача покладено обов'язок по переданню товаросупроводжуючих документів разом з товаром, за неподання яких передбачено відповідальністю у вигляді сплати суми штрафу. Як вказує апелянт, у зв'язку з ненаданням позивачем товаросупроводжуючих документів позивач повинен сплатити на вимогу відповідача штраф у сумі 4191,75 грн. Апелянт зазначає, що у зв'язку направленням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.08.2018 р. відбулось зарахування штрафу у сумі 4 191,75 грн. Також апелянт вказав, що позивачем навмисно не було повідомлено, що відповідачем було сплачено 29.05.2018 р. 100 000,00 грн. та 30.05.2018 р. - 50 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" на рішення Господарського суду Чернігівської області області від 27.08.2018 у справі № 927/46/18 залишено без руху.

При цьому, Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 р. в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 р.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 927/46/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/46/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

04.10.2018 р. відповідачем направлено заяву про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано платіжні доручення про сплату судового збору у розмірі 2 643,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 927/46/18, призначено до розгляду на 07.11.2018 року.

Позиції учасників справи

02.11.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, вказав, що позивачем не визнано факту порушення ним умов договору щодо ненадання супровідних документів на товар, проти зарахування заявлених відповідачем зустрічних однорідних вимог заперечував. Також позивач вказав, що відповідачем доказів оплати товару в ході розгляду справи надано не було, а наявність заборгованості підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

07.11.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник зазначив, що останнім були сплачені грошові кошти щодо погашення основної заборгованості: 29.05.2018 р. - 100 000,00 грн., 30.05.2018 р. - 50 000,00 грн., 02.11.2018 р. - 100 000,00 грн.

Представники сторін у судове засідання 07.11.2018 року не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09 листопада 2017 року між Селянським (фермерським) господарством «Світанок» (позивач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки №09/11-17 (далі за текстом договір поставки), за умовами якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передавати у власність (поставляти), а відповідач приймати та оплачувати товар. Найменування, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість якого буде визначатися сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, які будуть формуватися постачальником на підставі заявок покупця з подальшим виставленням рахунків-фактур для здійснення оплати товару.

Згідно із п.2.3. договору поставки розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставлених рахунків.

Пунктом 2.4. договору поставки сторонами визначено строк оплати, а саме: протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту здійснення поставки постачальником.

Відповідно до п. 3.3. договору поставки доказом передачі партії товару у власність покупця є оформлені належним чином відвантажувальні документи.

Згідно з п.3.4. договору поставки датою фактичного постачання товару є дата оформлення видаткової накладної.

Відповідно до п.9.1. договору поставки термін дії цього договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому разі до повного його виконання.

На виконання договору поставки позивачем по накладним №13 від 09.11.2017 р., №14 від 10.11.2017 р. та №15 від 11.11.2017 р. передано відповідачу товар сою, загальною вартістю 838 350,00 грн.

За повідомленням позивача, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на суму 297 290,00 грн.

Даний факт підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 09.11.2017 р. по 11.01.2018 р.

В матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків №ТДФ00001717, відповідно до якого станом на 10.01.2018 р. заборгованість відповідача становить 297 290,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов договору розрахувався за товар лише частково на суму 297 290,00 грн., внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього за прострочення оплати товару передбачені договором заходи відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підстав договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 р. по накладним №13 від 09.11.2017 р., №14 від 10.11.2017 р. та №15 від 11.11.2017 р., на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 541 060,00 грн. боргу задовольняється судом в повному обсязі.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено, на підтвердження постачання товару позивачем було надано видаткові накладні №13 від 09.11.2017 р., №14 від 10.11.2017 р. та №15 від 11.11.2017 р., відповідно до яких було передано відповідачу товар - сою, загальною вартістю 838 350,00 грн.

Про отримання відповідачем товару, погодження з ціною та кількістю поставленого товару свідчить відбиток печатки відповідача на вищевказаних видаткових накладних, якою засвідчено підпис особи, яка отримувала товар від позивача для відповідача.

Повноваження особи, яка приймала товар від позивача для відповідача підтверджується довіреністю № 1936 від 09.11.2017 р.

Відповідачем не заперечується факт отримання від позивача зазначеного товару за спірними накладними.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В п.2.4. договору поставки сторонами визначено конкретний строк оплати, а саме: протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту здійснення поставки постачальником.

Відповідно до п. 3.4. договору поставки датою фактичного постачання товару є дата оформлення видаткової накладної.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що товар отриманий по накладній № 13 від 09.11.2017 р. відповідач зобов'язаний був оплатити до 19 листопада 2017 року включно, по накладній №14 від 10.11.2017 р. - до 20 листопада 2017 року включно, а товар отриманий по накладній №15 від 11.11.2017 р. - до 21 листопада 2017 року включно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що за договором поставки № 09/11-17 від 09.11.2017 р. позивачем взяті на себе зобов'язання були виконані належним чином, а саме поставлено відповідачу товар на загальну суму 838 350,00 грн., в той же час як відповідачем були порушені умови договору в частині своєчасної оплати товару.

Зокрема, як вбачається з наданої позивачем до позовної заяви банківської виписки за період з 09.11.2017 по 11.01.2018 р. та як встановлено судом першої інстанції, відповідачем отриманого товару на суму 297 290,00 грн.

В той же час, відповідачем до апеляційної скарги були додані копії платіжних доручень № 17959 від 29.05.2018 р. та № 1800 від 30.05.2018 р., відповідно до яких відповідачем було сплачено за отриманий товар 150 000,00 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування неможливості подачі вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, які об'єктивно не залежали від нього, відповідач вказав, що позивач навмисно не повідомив про сплату відповідачем на момент винесення рішення від 27.08.2018 р. заборгованості по основному боргу у сумі 150 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.07.2018 р. було призначено підготовче засідання на 30.07.2018 р.

Відповідно до ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з'ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Таким чином, в підготовчому провадженні суд першої інстанції повинен вчинити всі дії, передбачені статтею 182 ГПК України, для забезпечення всебічного, повного та своєчасного розгляду справи.

Дослідивши ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 18.07.2018 р., апеляційний суд вбачає відсутність вчинення судом першої інстанції відповідних дій, передбачених вищезазначеними нормами ГПК України.

Отже, враховуючи наведене обґрунтування, оскільки представник відповідача не був присутній під час прийняття рішення та розгляду справи, а судом першої інстанції у підготовчому засіданні не було визначено дійсного розміру здійснених відповідачем оплат, колегія суддів приймає як належні докази у справі надані відповідачем платіжні доручення № 17959 від 29.05.2018 р. та № 1800 від 30.05.2018 р.

Як вбачаться з платіжних доручень № 17959 від 29.05.2018 р. та № 1800 від 30.05.2018 р. відповідачем було сплачено відповідачу 100 000,00 грн. та 50 000,00 грн. відповідно з призначенням платежу: «оплата за білкову сировину згідно договору № 09/11-17 від 09.11.2017 р.»

Таким чином, до ухвалення рішення судом першої інстанції рішення по справі (27.08.2018 р.) відповідачем 29.05.2018 р. та 30.05.2018 р. було погашено суму основного боргу у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Оскільки сума боргу у розмірі 150 000,00 грн. існувала на момент подання позову та була погашена відповідачем після порушення провадження у справі, але до прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 150 000,00 грн. підлягають закриттю.

В іншій частині суми основної заборгованості у розмірі 391 060,00 грн. за договором поставки № 09/11-17 від 09.11.2017 р. позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідачем не спростовані та в цій частині були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, апелянтом 07.11.2018 р. до суду апеляційної інстанції разом з додатковими поясненнями було подано платіжне доручення 07.11.2018 р. № 16788 від 02.11.2018 р. про сплату боргу у сумі 100 000,00 грн.

В той же час, апелянтом не подано доказів і не наведено мотивів неможливості подачі вказаного платіжного доручення ні до суду першої інстанції, ні разом з апеляційною скаргою, як того вимагає стаття 269 ГПК України. Крім того, оплата по платіжному дорученню № 16788 від 02.11.2018 р. відбулась вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає в якості доказу надане відповідачем платіжне доручення № 16788 від 02.11.2018 р.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Відповідно до п.6.1. договору поставки у випадку несвоєчасної оплати партії товару більше ніж на 5 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 1% вартості партії товару, що мала бути оплачена згідно специфікації та/або видаткової накладної.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного від позивача товару, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок штрафу, погоджується з судом першої інстанції, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 5 410,60 грн. штрафу є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

Аргумент скаржника про те, що ним шляхом надіслання позивачу заяви від 06.08.2018 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинено односторонній правочин щодо припинення зобов'язання за договором поставки шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 4191,75 грн. штрафу за поставку товару без передбачених договором поставки товаросупровідних документів, не приймається до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач під час розгляду справи факт порушення ним умов договору та законодавства щодо несвоєчасного надання товаросупровідних документів не визнав, проти зарахування заявлених відповідачем зустрічних однорідних вимог заперечував, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов'язання, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність однієї із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірності вимог.

Таким чином направлення заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обов'язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором поставки товар.

При цьому у зв'язку з наявністю заперечень, питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов договору поставки в частині надання разом з товаром, що поставляється, товаросупровідних документів на нього, підлягає вирішенню у судовому порядку шляхом звернення до суду з окремим позовом з дотриманням приписів процесуального закону.

Отже, оскільки відсутня одна із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірність вимог, а тому відсутні і правові підстави для ствердження про припинення зобов'язання відповідача в частині сплати штрафу за прострочення оплати товару у сумі 4 191,75 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 4 191,75 грн. штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів.

Крім того, зараховані, як зустрічні, в порядку статті 601 ЦК України можуть бути лише саме основні зобов'язання.

Колегією суддів взято до уваги пункт 1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", яким передбачено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Крім того, зазначена позиція щодо неможливості зарахування як зустрічних вимог про сплату штрафу в порядку статті 601 ЦК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.07.2018 р. у справі № 914/3013/16 та від 21.06.2018 р. у справі № 917/1862/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки сума боргу у розмірі 150 000,00 грн. була погашена відповідачем після порушення провадження у справі, але до прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 150 000,00 грн. підлягають закриттю.

В іншій частині суми основної заборгованості у розмірі 391 060,00 грн. за договором поставки № 09/11-17 від 09.11.2017 р. позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідачем не спростовані та в цій частині були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, оскільки відсутня одна із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірність вимог, а тому відсутні і правові підстави для ствердження про припинення зобов'язання відповідача в частині сплати штрафу за прострочення оплати товару у сумі 4 191,75 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 4 191,75 грн. штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали наявні у справі, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги не має.

Однак, оскільки судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі факт оплати суми основного боргу на момент винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 року у справі № 927/46/18 підлягає частковому скасуванню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 року у справі № 927/46/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 року у справі № 927/46/18 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "Світанок" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (79016, Львівська обл., місто Львів, площа Князя Святослава, буд. 5; ідентифікаційний код 40840881) на користь Селянського (фермерського) господарства «Світанок» (09834 Київська обл., Тетіївський р-н, с. Стадниця, вул. Шкільна, 8; ідентифікаційний код 30368168) 391 060,00 грн. основного боргу, 5 410,60 грн. штрафу та 5 947,06 грн. судового збору.

Закрити провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення 150 000,00 грн. основного боргу.»

6. Видачу наказу доручити господарському суду Чернігівської області

7. Матеріали справи № 927/46/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.11.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко