ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа №926/721/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів Г.В. Орищин,

Б.Д. Плотніцького,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Павловича Миколи Авреловича б/н від 31.07.2018

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.07.2018

у справі № 926/721/18 (повний текст рішення складено11.07.2018, суддя Байталюк В.Д.)

за позовом: фізичної особи-підприємця Павловича Миколи Авреловича, с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області

до відповідача: Чагорської сільської ради, с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області

про зарахування витрат в сумі 208 000, 00 грн в рахунок пайового внеску участі у розвитку інфраструктури с. Чагор

за участю представників сторін:

позивача (скаржника) - адвоката Єзерської А.О.( ордер сер. ЧП № 08819 від 12.11.2018),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ФОП Павлович М.А. звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чагорської сільської ради про зарахування витрат в сумі 208 000, 00 грн в рахунок пайового внеску участі у розвитку інфраструктури села Чагор (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.04.2018, а.с. 62).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.12.2014 управлінням ДАБІ у Чернівецький області було зареєстровано подану позивачем як замовником будівництва декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - готельного комплексу з магазином товарів повсякденного попиту, загальною площею 2 526,60кв.м, розташованого за адресою: вул. Незалежності, 2 с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області. У зв'язку з введенням в експлуатацію у 2014 році готельного комплексу з магазином та невиконанням вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради, затвердженого рішенням Чагорської сільської ради від 10.06.2013 №334-23/2013, щодо укладення договору про пайову участь, Чагорська сільська рада звернулася до суду з позовом про стягнення з нього збитків в сумі 208 000,00грн ( у розмірі пайового внеску - 4% від кошторисної вартості будівництва).

Позивач стверджує, що для поліпшення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Чагор він витратив 235 642грн власних коштів, зокрема, побудував автобусну зупинку вартістю 42 002грн; на вул. Незалежності с. Чагор провів освітлення на загальну суму 6 025грн (придбання ліхтарів на суму 1520грн та проводу з кабелем на суму 4 505,00грн), провів каналізацію вартістю 16 635грн та встановив дощеприймальники на суму 30 980грн; встановив додатковий трансформатор вартістю 140 000,00грн з метою покращення електричних мереж села. Зазначає, що звертався до відповідача про зарахування понесених ним витрат в рахунок сплати коштів на розвиток інфраструктури села, однак рішенням сільської ради від 15.02.20018 йому було відмовлено у такому зарахуванні.

Посилаючись на ст. 601 ЦК України та ч. 5 ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», позивач просив зарахувати витрати в сумі 208 000,00грн в рахунок пайової участі у розвитку інфраструктури села Чагор.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.07.2018 у справі № 926/721/18 відмовлено у задоволенні позову.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з положень ч. 5 ст. 30, ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», якими встановлено, що величина пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування; якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність. Однак, суду не надано договору про пайову участь, укладеного позивачем з сільською радою; позивач не надав жодних технічних умов щодо побудованих ним об'єктів в с. Чагор; Чагорською сільською радою не приймалося рішення щодо прийняття інженерних мереж чи інших об'єктів, про які вказано у позовній заяві, у комунальну власність. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Позивач просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

В апеляційній скарзі позивач посилається на статті 11, 22, 526, 623, 1166 ЦК України, статті 173,174,193, 216,217,224 ГК України та вказує, що відсутні правові підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення збитків, оскільки сторонами не укладений договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради, і між сторонами не виникло ніяких господарських зобов'язань, у тому числі щодо сплати будь-яких коштів у вигляді пайового внеску. Стверджує, що договір про пайову участь не був укладений з вини посадових осіб сільської ради, які не зверталися до нього з пропозицією укласти договір. Поряд з тим зазначає, що з власної ініціативи за свої кошти виконав об'єм будівельних робіт по благоустрою с. Чагор, підтверджених документами, тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи позивача, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує,зокрема, що апелянт не надав жодного доказу на підтвердження того, що облаштування зупинки, проведення каналізації, освітлення, встановлення трансформатора здійснені на виконання технічних умов, виданих уповноваженими органами у зв'язку з будівництвом ним готельного комплексу з магазином на вул. Незалежності, 2 в с. Чагор. Зазначає, що згідно із ст. 40 «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь полягає у сплаті коштів до бюджету замовником будівництва, при цьому, органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів, передачі матеріальних або нематеріальних активів. Стверджує, що позивач не звертався до сільської ради про передачу у комунальну власність інженерних мереж або/та об'єктів інфраструктури, побудованих ним, і сільська рада та її виконавчий комітет не приймали рішень про прийняття їх у комунальну власність. У зв'язку з будівництвом позивачем готельного комплексу з магазином йому неодноразово надсилалися листи щодо необхідності сплати коштів пайової участі у розмірі 208 000,00грн, які залишені позивачем без реагування, у зв'язку з чим сільська рада звернулася до суду з позовом про стягнення 208 000,00грн збитків у вигляді несплачених коштів пайової участі, провадження з розгляду якого зупинено до розгляду даної справи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 у справі №926/721/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

У зв'язку з ліквідацією Львівського апеляційного господарського суду та створенням Західного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018, на виконання ст.31 ГПК України справи, які перебували в провадженні Львівського апеляційного господарського суду, передано до Західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 12.10.2018) справу №926/721/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Плотніцького Б.Д. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 справу №926/721/18 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Орищин Г.В. та Плотніцького Б.Д. та призначено розгляд справи на 13.11.2018.

У судовому засіданні 13.11.2018 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач (Чагорська сільська рада) просив розглянути апеляційну скаргу позивача без участі представника сільської ради.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

19.12.2014 Управлінням ДАБІ у Чернівецькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за №4В380, згідно з якою закінчено будівництво готельного комплексу з магазином товарів повсякденного попиту на вул. Незалежності,2 в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, замовником якого є ФОП Павлович М.А. (а.с. 18).

Відповідно до п. 11 вказаної декларації дата початку будівництва - травень 2011року, дата закінчення будівництва - грудень 2014року.

Земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво, належить на праві власності згідно з державним актом від 23.09.2008, сер.ЯД№081567.

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 5 200 000грн( п.15 декларації).

Позивач вказує, що до прийняття об'єкта в експлуатацію не був укладений договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, як це передбачено ст.40 ЗУ « Про регулювання містобудівної діяльності», однак стверджує, що для поліпшення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Чагор він витратив 235 642грн власних коштів, а саме:

- побудував автобусну зупинку вартістю 42 002грн, що підтверджено актом виконаних робіт від 04.05.2016, підписаним ФОП Синиця М.Ю.;

- на вул. Незалежності с. Чагор провів освітлення на загальну суму 6 025грн, каналізацію вартістю 16 635грн та встановив дощеприймальники на суму 30 980грн, що підтверджено видатковою накладною від 18.08.2016 №ЧК-0006741 на купівлю світлодіодних ліхтарів на суму 1520,01грн, рахунком -фактурою від 17.06.2016 №СФ-118543 на купівлю проводу та кабелю на загальну суму 4505,60грн, накладними від 02.04.2015 та від 29.07.2017 на загальну суму 16 635,80грн на купівлю матеріалів в ПП Лазор Т. В., видатковою накладною від 13.04.2016 на купівлю дощеприймальників на загальну суму 30 980грн ;

- встановив додатковий трансформатор вартістю 140 000,00грн з метою покращення електричних мереж села, що підтверджено листами ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» від 17.01.2018 № 9/336 та від 16.02.2018 № 9/641.

ФОП Павлович М.А. звернувся до Чагорської сільської ради з листом - заявою від 12.02.2018 про зарахування понесених ним витрат на загальну суму 235 662грн на покращення інфраструктури села Чагор в рахунок пайової участі у розвитку інфраструктури села (а.с. 38).

Рішенням від 15.02.2018 №363-22/2018 Чагорська сільська рада відмовила позивачу у проведенні такого зарахування у зв'язку з його невідповідністю вимогам ч. 5 ст. 30 та ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»(пайова участь полягає у перерахуванні до місцевого бюджету виключно коштів; відсутністю клопотання про передачу мереж та об'єктів, влаштованих (збудованих) на виконання технічних умов за межами земельної ділянки замовника будівництва, у комунальну власність тощо) (а.с. 39).

Згідно з довідкою Чагорської сільської ради від 26.03.2018 №193 за період з 2005 року по 26.03.2018 до сільської ради не надходило звернення від ФОП Павловича М.А. щодо передачі у комунальну власність інженерних мереж або/та об'єктів інженерної інфраструктури, які побудовані (влаштовані) за межами його власної земельної ділянки. Будь-яке рішення щодо передачі і взяття на баланс сільської ради та/або у комунальну власність територіальної громади с. Чагор зазначених об'єктів у вказаний період часу сесією сільської ради та її виконавчим комітетом не приймалося (а.с. 56).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року N 3038-VI, з наступними змінами і доповненнями ( далі - Закон N 3038-VI ).

Згідно з ч. 2 ст.40 вказаного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону N 3038-VI ).

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій ( ч.5 ст.40 Закону N 3038-VI ).

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону ( ч.7 ст.40 Закону N 3038-VI ). Відповідно до ч.9 ст. 40 Закону N 3038-VI договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічні приписи містяться в Положенні про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради, затвердженому рішенням Чагорської сільської ради VI скликання 23 сесії від 10.06.2013 №334-23/2013( далі - Положення).

Пунктом 2.2 вказаного Положення визначено величину пайової участі забудовників у розмірі 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд, крім будівель закладів культури та освіти, медичного та оздоровчого призначення (санаторіїв).

Отже, згідно з вказаними нормами участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є обов'язком забудовника, який повинен до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію звернутися до органу місцевого самоврядування про укладення договору про пайову участь, в якому визначається величина пайової участі забудовника відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, та перерахувати кошти пайової участі до місцевого бюджету.

19.12.2014 Управлінням ДАБІ у Чернівецькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за №4В380, згідно з якою будівництво готельного комплексу з магазином товарів повсякденного попиту на вул. Незалежності,2 в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, замовником якого є позивач, закінчено і об'єкт готовий до експлуатації. Відповідно до п. 15 вказаної декларації кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 5 200 000грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не звертався до сільської ради щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у зв'язку з будівництвом ним готельного комплексу з магазином, договір про пайову участь сторонами не укладений, і позивач не перерахував до місцевого бюджету коштів пайової участі, величина якої мала би становити для позивача 208 000,00грн ( з урахуванням кошторисної вартості будівництва -5 200 000грн та розміру пайового внеску - 4% від кошторисної вартості будівництва (п.2.2 Положення )).

Позивач стверджує, що він поніс витрати на поліпшення інфраструктури с. Чагор на загальну суму 235 642,00грн та вважає , що понесені ним витрати на суму 208 000,00грн підлягають зарахуванню в рахунок пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту на підставі ч.5 ст.30 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Частиною 5 статті 30 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Згідно з частинами 1 -4 вказаної статті Закону технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації.

Фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою. Технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об'єктів будівництва, а також відповідати намірам заявника щодо забудови земельної ділянки. У технічних умовах враховується, що місце приєднання інженерних мереж замовника до магістральних чи інших інженерних мереж розташовується на межі земельної ділянки замовника або за його згодою на території такої земельної ділянки.

Отже, частиною 5 статті 30 Закону N 3038-VI в імперативному порядку визначено умови, за наявності яких зменшується розмір пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме: технічними умовами передбачена необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки та передача таких інженерних мереж та/або об'єктів у комунальну власність. За цих умов розмір пайової участі замовника будівництва зменшується на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури, побудованих замовником будівництва поза межами своєї земельної ділянки відповідно до технічних умов.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/9051/15.

Однак, позивач не надав суду жодних технічних умов, які б передбачали необхідність будівництва позивачем інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури, зокрема, автобусної зупинки, каналізації, освітлення тощо, поза межами його земельної ділянки, як і не надав доказів передачі їх у комунальну власність. За твердженнями сільської ради, позивач не звертався до сільської ради щодо здійснення такої передачі і сільська рада та її виконавчий комітет не приймали жодних рішень щодо прийняття у комунальну власність тих об'єктів інфраструктури, про які стверджує позивач. Ці доводи відповідача позивач не заперечив і не спростував.

Більше того, докази, на які посилається позивач, у розумінні ст.76 та ст.77 ГПК України не є належними та допустимими доказами понесення позивач витрат на загальну суму 235 642,00грн на будівництво інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки та їх кошторисної вартості.

Так, накладні, рахунки-фактури, на які посилається позивач, свідчать про придбання певних товарів, що в них вказані, однак, не підтверджують виконання позивачем робіт з влаштування освітлення, каналізації тощо в селі Чагор поза межами його земельної ділянки та їх кошторисної вартості.

В акті виконаних робіт від 04.05.2016, підписаному ФОП Синиця М.Ю, вказано про виконання ним робіт з влаштування навісу на зупинці в с.Чагор вартістю 42 022грн, замовник робіт не вказаний, доказів понесення позивачем витрат на влаштування цього навісу суду не надано, вартість робіт,зазначена в цьому акті, не підтверджена жодними доказами .

В листі ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» від 16.02.2018 № 9/641, на який посилається позивач, вказано, що з метою збільшення приєднаної потужності готельного комплексу ФОП Павловичем М.А. було проведено реконструкцію трансформаторної підстанції №315 (ТП №315), яка знаходиться на балансі Глибоцького РЕМ ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго», у т.ч. шляхом заміни силового трансформатора на більш потужний. Також вказано, що у 2017 році проведено реконструкцію ТП №315 під двохтрансформатрну та встановлений додатковий трансформатор потужністю 160 кВт. Тобто була проведена реконструкція ТП №315 , яка не є комунальною власністю, а належить електропостачальній організації (ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго»), метою реконструкції ТП №315 шляхом заміни трансформатора на більш потужний та встановлення додаткового трансформатора (вартість трансформаторів в листі не вказана) було збільшення приєднаної потужності готельного комплексу, збудованого позивачем, а не покращення інфраструктури села.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування витрат, про понесення яких стверджує позивач, в рахунок його пайової участі у розвитку інфраструктури села Чагор та вважає рішення суду про відмову у задоволенні позову правомірним і обґрунтованим.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи скаржника про неправомірність притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення з нього збитків та його посилання на норми Цивільного та Господарського кодексів України, які регулюють відшкодування збитків, оскільки стягнення збитків не є предметом даного спору.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником

не доведено і судом не встановлено наявності підстав, визначених статтею 277 ГПК України, для скасування чи зміни рішення. Відтак рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, належить покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 31,86,129, 236, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.07.2018 у справі № 926/721/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 15.11.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Г.В. Орищин

Суддя Б.Д. Плотніцький