РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2018Справа № 910/13635/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Північно-східної філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення 3 896,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Ізюмська І.В. - представник (довіреність № 80/071-09/179 від 05.01.2018)

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2018 року державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Північно-східної філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (далі - відповідач) про стягнення 3 896,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його обов'язку оплатити, послуги, надані позивачем на підставі заяви відповідача про видачу (продовження строку дії) дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу радіорелейного зв'язку від 13.10.2015, що була зареєстрована філією 20.10.2015 за № Ф53/502-284.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 3 896,58 грн., з яких: 3 583,49 грн. - основний борг, 313,09 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13635/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.11.2018.

У судовому засіданні 15.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 15.11.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» (далі - відповідач) звернулося до державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Північно-східної філії з заявою про видачу (продовження строку дії) дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу радіорелейного зв'язку від 13.10.2015, що була зареєстрована філією 20.10.2015 за № Ф53/502-284 (далі - заява № Ф53/502-284).

На виконання вищевказаної заявки позивачем були проведені разові роботи з первинного технічного контролю та здійснено виміри параметрів радіоелектронних засобів на місці експлуатації, що підтверджується актом первинного технічного контролю № 05.218 від 02.11.2015 та протоколами інструментальної оцінки параметрів випромінювання РЕЗ і ВП № 05-4938ПР12 від 30.10.2015 та № 05-4937ПР12 від 30.10.2015.

За результатами виконаних робіт 02.11.2015 позивачем у заяві № Ф53/502-284 була здійснена відмітка про доцільність видачі дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу радіорелейного зв'язку.

З метою оплати виконаних позивачем робіт, останній направив відповідачу рахунок № 7408 від 05.11.2018 на суму 3 583,49 грн., а також акт про виконання робіт № 15-20-7408 від 05.11.2015, який відповідачем підписаний не був. Однак, грошових коштів в оплату наданих ним послуг позивач від відповідача не отримав.

Листом № 16/ЦТУ/085 від 24.05.2016 відповідач повідомив позивача, що рахунок № 7408 від 05.11.2018 на суму 3 583,49 грн. був оплачений ним 19.01.2016, однак після оплати вказаного рахунку виявилось, що банк, до якого направлені грошові кошти, ліквідується, а реквізити отримувача грошових коштів були змінені. Відповідач також повідомив, що ним подана заява про визнання банком його кредиторських вимог на суму 3 583,49 грн., а після повернення відповідачу грошових коштів у вказаному розмірі ним будуть оплачені надані позивачем послуги.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що не зважаючи на відсутність засвідченого підписами представників сторін акту про виконання робіт № 15-20-7408 від 05.11.2015, відповідач не заперечував факту виконання позивачем таких робіт, а також не заперечував свого обов'язку їх оплатити.

Судом встановлено, що на підставі платіжного доручення № G0119URP05 від 19.01.2016 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 3 583,49 грн., зазначивши банк отримувача - публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» (далі - ПАТ «Авант-Банк») та рахунок № 3510.

Водночас, з довідки № 1918-001 від 05.01.2016, виданої ПАТ «Авант-Банк» вбачається, що станом на 05.01.2016 поточний рахунок Північно-східної філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в національній валюті № 3510 був закритий.

Отже, сплачені відповідачем грошові кошти в розмірі 3 583,49 грн. не надійшли на рахунок позивача, оскільки той на момент здійснення оплати був закритий. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не виконано належним чином його обов'язок з оплати послуг, наданих позивачем.

Судом враховано, що позивачем рахунок на оплату було направлено відповідачу 05.11.2015, а рахунок в банку було закрито значено пізніше - 05.01.2016.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № Ф53/33.2/1.09/670 від 22.08.2018 з вимогою оплатити заборгованість в розмірі 3 583,49 грн., що підтверджується фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку від 22.08.218, проте відповіді не отримав, відповідач заборгованість перед позивачем не оплатив.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача основний борг в розмірі 3 583,49 грн. та 3% річних в розмірі 313,09 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 вищевказаної статті).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з надання послуг, шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо надання послуг та намір їх оплатити засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 3 583,49 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 313,09 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що претензія № Ф53/33.2/1.09/670 від 22.08.2018 (ідентифікатор поштового відправлення 360) була направлена позивачем відповідачу 22.08.2018 та отримана останнім 27.08.2016, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», долученим до матеріалів справи.

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, строк оплати відповідачем послуг, наданих позивачем, настав 03.09.2018, а порушення виконання вказаного зобов'язання почалось з 04.09.2018.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач надані позивачем послуги не оплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 04.09.2018 по 08.10.2018, суд встановив, що розмір вказаної позовної вимоги становить 10,31 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вказана позовна вимога заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме - 10,31 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 3 583,49 грн. та 3% річних в розмірі 10,31 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м. Київ, проспект Перемоги, 151, код 01181756) в особі Північно-східної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (61010, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 63, код 23751625) основний борг в розмірі 3 583,49 грн. (три тисячі п'ятсот вісімдесят три грн. 49 коп.), 3% річних в розмірі 10,31 грн. (десять грн. 31 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 625,09 грн. (одна тисяча шістсот двадцять п'ять грн. 09 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 19.11.2018.

Суддя О.Г. Удалова