РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2018Справа № 910/12657/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 225 956, 40 грн.

Представники:

від позивача: Гученко В.В.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергомаш" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 225 956, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором постачання № 1409/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 в частині оплати поставленої продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергомаш» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та докази направлення на юридичну адресу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» копій документів, які додано до позовної заяви вих. № 1255 від 18.09.2018.

09.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш" надійшла заява про усунення недоліків.

Разом з заявою про усунення недоліків позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 225 956, 40 грн.

Розглянувши подану позивачем уточнену позовну заяву, суд відзначає наступне.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Господарським процесуальним кодексом, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову

Проте, зі змісту поданої заяви, суд не вбачає змін у розмірі заявленої до стягнення суми у бік збільшення чи зменшення, у зв'язку з чим суд розглядає справу у першочергово заявленому розмірі, тож ціна позову становить 225 956, 40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.11.2018.

06.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач зазначає, що ним було поставлено товар на загальну суму 573 307, 20 грн., з яких відповідачем сплачено 427 998, 00 грн., проте позивачем не додано всіх документів на підтвердження виникнення вказаної заборгованості.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у розмірі 225 956, 40 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомаш" (далі - постачальник) укладено договір постачання № 1409/ДМТЗ-17, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 021:2015: « 42124 Частини насосів, компресорів, двигунів або моторів (запасні частини до насосів)», в кількості, комплектності, асортименті та за ціною та за ціною згідно специфікації (таблиця наведена у пункті 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, сума цього договору становить: 652 365, 00 грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 130 473, 00 грн., разом з ПДВ - 782 838, 00 грн.

Ціна товару вказується в специфікації (п. 1.1. договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадів, встановлених діючим законодавством України (п. 3.2. договору).

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки проводяться покупцем у національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактом постачання, протягом 60-ти календарних днів, після передачі товару, що оформляється шляхом підписання сторонами видаткової накладної та відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за посталений товар; приймати поставлений товар згідно з умовами цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань (п. 10.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 225 956, 40 грн., що підтверджується видатковими накладним № 2048 від 02.02.2018 на суму 11 712, 00 грн., № 2055 від 09.02.2018 на суму 17 328, 00 грн., № 2069 від 06.03.2018 на суму 23 160, 00 грн., № 2080 від 16.03.2018 на суму 14 156, 40 грн., № 2015 від 16.04.2018 на суму 70 200, 00 грн., № 2103 від 24.04.2018 на суму 14 316, 00 грн., № 2102 від 20.04.2018 на суму 14 400, 00 грн., № 2067 від 01.03.2018 на суму 19 080, 00 грн., № 2071 від 06.03.2018 на суму 3 240, 00 грн., № 2081 від 16.03.2018 на суму 3 840, 00 грн., № 2091 від 04.04.2018 на суму 34 524, 00 грн. та актами приймання-передавання № 2 від 02.02.2018, № 3 від 09.02.2018, № 9 від 16.03.2018, №11 від 16.04.2018, № 12 від 20.04.2018, № 5 від 01.03.2018, № 6 від 06.03.2018, № 8 від 16.03.2018, № 10 від 04.04.2018, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Публічним акціонерним товариством "Київенерго" утворилась заборгованість у розмірі 225 956, 40 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист від 04.05.2018 № 555, в якому позивач просив відповідача виконати умови договору та провести оплату отриманого Публічним акціонерним товариством "Київенерго" товару.

Листом від 30.05.2018 № 63/4-3062 відповідач надав відповідь на зазначений вище лист позивача, в якому повідомив, що Публічне акціонерне товариство "Київенерго" виконає взяті на себе зобов'язання за договором та здійснить оплату.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 1 (вих. 859) від 13.08.2018, в якій позивач просив відповідача до 30.08.2018 провести оплату за отриману відповідачем продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Листом від 27.08.2018 № 63/4-4050 відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію позивача, в якому повідомив, що порушення споживачами, зокрема бюджетними організаціями, строків оплати за теплову/електричну енергію та накопичення ними заборгованості перед ПАТ "Київенерго" призвело до дефіциту коштів для розрахунків за поставлені товари, виконані роботи та надані послуги, у зв'язку з чим відповідач просив позивача надати можливість розрахуватися за договором без застосування штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 225 956, 40 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору постачання № 1409/ДМТЗ-17 від 08.12.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 225 956, 40 грн., що підтверджується видатковими накладним № 2048 від 02.02.2018 на суму 11 712, 00 грн., № 2055 від 09.02.2018 на суму 17 328, 00 грн., № 2069 від 06.03.2018 на суму 23 160, 00 грн., № 2080 від 16.03.2018 на суму 14 156, 40 грн., № 2015 від 16.04.2018 на суму 70 200, 00 грн., № 2103 від 24.04.2018 на суму 14 316, 00 грн., № 2102 від 20.04.2018 на суму 14 400, 00 грн., № 2067 від 01.03.2018 на суму 19 080, 00 грн., № 2071 від 06.03.2018 на суму 3 240, 00 грн., № 2081 від 16.03.2018 на суму 3 840, 00 грн., № 2091 від 04.04.2018 на суму 34 524, 00 грн. та актами приймання-передавання № 2 від 02.02.2018, № 3 від 09.02.2018, № 9 від 16.03.2018, №11 від 16.04.2018, № 12 від 20.04.2018, № 5 від 01.03.2018, № 6 від 06.03.2018, № 8 від 16.03.2018, № 10 від 04.04.2018, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Однак, відповідач оплати поставленого товару у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Публічним акціонерним товариством "Київенерго" утворилась заборгованість у розмірі 225 956, 40 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість саме у розмірі 225 956, 40 грн. на підставі видаткових накладних № 2048 від 02.02.2018, № 2055 від 09.02.2018, № 2069 від 06.03.2018, № 2080 від 16.03.2018, № 2015 від 16.04.2018, № 2103 від 24.04.2018, № 2102 від 20.04.2018, № 2067 від 01.03.2018, № 2071 від 06.03.2018, № 2081 від 16.03.2018, № 2091 від 04.04.2018. При цьому суд звертає увагу відповідача, що у позовній заяві не зазначено ані про поставку товару на загальну суму 573 307, 20 грн., ані про сплату відповідачем товару на суму 427 998, 00 грн.

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки проводяться покупцем у національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактом постачання, протягом 60-ти календарних днів, після передачі товару, що оформляється шляхом підписання сторонами видаткової накладної та відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, приймаючи до уваги п. 4.1. договору, суд зазначає, що відповідач зобов'язаний був розрахуватися за поставлений товар протягом 60-ти календарних днів, після передачі товару за видатковими накладними, чого відповідачем не здійснено.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору постачання № 1409/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 225 956, 40 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31, ідентифікаційний код - 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш" (40000, м. Суми, вул. Прокоф'єва, буд. 12, ідентифікаційний код - 30175061) 225 956 (двісті двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 40 коп. - заборгованості та 3 389 (три тисячі триста вісімдесят дев'ять) грн. 35 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 12.11.2018.

Суддя Щербаков С.О.