ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р. Справа№ 910/1704/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників

позивача: Стуга В.С.;

відповідача: Тацишина О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.06.2018 (повний текст рішення складено 08.06.2018)

у справі №910/1704/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

до Київського обласного територіального відділення

антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України №02-02/4349 від 27.12.2017 у справі №986/45-р-02-05-16.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням відповідача визнано дії позивача порушенням п. 2 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку, з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям житлового будинку по вул. Богданівська, 7А м. Києва, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин.

Однак, на думку позивача законодавством не передбачено імперативного обов'язку формувати ціну договору виключно на умовах договорів, які укладені раніше. Також, вирішуючи питання про наявність у діях позивача ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, відповідачем не встановлено, яким саме чином дії позивача щодо встановлення плати за договорами, укладеними в різні періоди, призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, і в чому конкретно полягають відповідні негативні наслідки. Викладені у спірному рішенні висновки, є такими, що не відповідають дійсності, тому що позивачем застосовано диференційований підхід до визначення вартості послуг в залежності від їх обсягу.

Крім того, у оспорюваному рішенні зазначено, що територіальними (географічними) межами ринку є будинок 7А по вул. Богданівська. При цьому оскаржуване рішення обґрунтоване дослідженням ринку територією м. Київ.

Пунктом 4 оскаржуваного рішення зобов'язано позивача у місячний строк встановити однакові ціни в укладених договорах №25/11/14нП від 25.11.2014, №26/11/14нП від 26.11.2014, №КВ-01/12/14 від 01.12.2014 у відповідності до вимог Закону України "Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", але зазначений закон був прийнятий 07.02.2017 та набрав сили 04.06.2017, тобто значно пізніше дат укладення договорів про доступ (2014 рік).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи наступне:

- встановлені позивачем ціни у договорах з операторами телекомунікаційних послуг не відповідають граничному рівню цін, передбаченому вимогами чинного законодавства;

- законом та договорами встановлюється можливість зміни ціни після його укладення, що кореспондується та відповідає ст. 632 ЦК України;

- твердження позивача про відсутність вимог про зміну договорів у зв'язку з чим п. 4 оскаржуваного рішення не може бути виконаний, є оманливими та необґрунтованими з огляду на те, що ані в ЦК України, ані в ЗУ "Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" не встановлено зміни відповідних договорів виключно за вимогою контрагентів. Окрім того, згідно з п. 3 Перехідних положень зазначеного закону, на вимогу замовника або власника інфраструктури об'єкта доступу (яким є саме позивач) такі договори мають бути приведені у відповідність частини 6 статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги;

- оскаржуване рішення не суперечить нормам законодавства та зобов'язує позивача припинити порушення, шляхом встановлення та пропонування однакових цін до рівнозначних угод та приведення укладених договорів з надавачами телекомунікаційних послуг протягом 1 місяця з дня одержання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у даній справі відмовлено у задоволенні позову повністю. При цьому у своєму рішенні суд зазначив:

- позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дії відповідача, які полягають у встановленні різних розмірів платежів (за доступ до нежитлових приміщень та елементів інфраструктури Житлового будинку та щомісячної вартості послуг за користування ними) для суб'єктів господарювання, які надають та планували надавати телекомунікаційні послуги мешканцям ЖК "МАЛАХІТ", є порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом прийняте незаконне та необґрунтоване рішення, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, позивач зазначив, що відображене в оскаржуваному рішенні відповідача зобов'язання у місячний строк встановити однакові ціни в укладених договорах свідчить про неправильне застосування останнім ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", і згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", це є підставою для задоволення позову та визнання оспорюваного рішення недійсним у відповідній частині.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Тищенко О.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18, призначено справу до розгляду на 21.08.2018.

31.07.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" - залишити без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 №09.1-08/2407/18, у зв'язку із перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018, справу №910/1704/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Яковлєва М.Л. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 до провадження, розгляд справи призначено на 04.10.2018.

03.10.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача (скаржника) надійшли пояснення по справі.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/1704/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 прийнято справу №910/1704/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., суддів: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І. та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.11.2018.

В судове засідання 08.11.2018 з'явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 08.11.2018 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду від 04.06.2018 у даній справі скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.11.2018 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні 08.11.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Розглянувши заяви ТОВ "Воля Кабель" та ТОВ "Київські телекомунікаційні мережі" від 09.06.2016 №659 про порушення законодавства "Про захист економічної конкуренції" щодо створення ТОВ "Інвестбудгаличина" несприятливих умов для заявників, які мають намір надавати телекомунікаційні послуги мешканцям житлового будинку №7А (3А), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" (далі- житловий будинок), адміністративна колегія Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України своїм рішенням вирішила (том 1, аркуші справи 15-23):

- визнати, що ТОВ "Інвестбудгаличина" протягом періоду з 12.11.2014 по 01.12.2017 року займав монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку № 7А (ЗА), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі Товариства (надалі - Житловий будинок), з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, як таке, що не мало на цьому ринку жодного конкурента (п. 1 Рішення);

- визнати дії ТОВ "Інвестбудгаличина", які полягають у встановленні різних розмірів платежів (за доступ до нежитлових приміщень та елементів інфраструктури Житлового будинку та щомісячної вартості послуг за користування ними) для суб'єктів господарювання, які надають та планували надавати телекомунікаційні послуги мешканцям ЖК "МАЛАХІТ", порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку, з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин (п. 2 Рішення);

- за вчинення порушення, зазначеного у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, на ТОВ "Інвестбудгаличина" накласти штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень (п. 3 Рішення);

- зобов'язати ТОВ "Інвестбудгаличина" у місячний строк з дня одержання рішення припинити порушення, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом встановлення та пропонування однакових цін до рівнозначних угод та приведення укладених договорів № 25/11/14-ІнП від 25.11.2014, № 26/11/14-ІнП від 26.11.2014 та № КВ-01/12/14 від 01.12.2014 у відповідність до вимог законодавства (п. 4 Рішення).

Рішення обґрунтоване наступним:

- за результатами аналізу відповідей, наданих ТОВ "Київські телекомунікаційні мережі" та суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на ринку телекомунікацій в межах м. Києва, Комітетом встановлено, що розміри щомісячних платежів, які зазначені суб'єкти господарювання сплачують балансоутримувачам (управителям) житлових будинків, є значно меншими від тих, які за аналогічні послуги щомісяця у різних розмірах сплачують ТОВ "САННЕТ" та фізична особа-підприємець ОСОБА_4, а також мали сплачувати Заявники на користь відповідача;

- дії ТОВ "Інвестбудгаличина", які полягають у встановленні різних розмірів платежів до рівнозначних угод (від 25.11.2014 № 25/11/14-ІнП, від 26.11.2014 № 26/11/14-ІнП та від 01.12.2014 № КВ-01/12/14) із суб'єктами господарювання - надавачами телекомунікаційних послуг та проектів договорів із потенційними надавачами телекомунікаційних послуг мешканцям та організаціям Житлового будинку, є порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку №7А (ЗА), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі ТОВ "Інвестбудгаличина", з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин;

- дії ТОВ "Інвестбудгаличина" були б неможливими за умови зазнання ним значної конкуренції на відповідному товарному ринку у зазначених територіальних межах, адже в такому випадку споживач послуг мав би можливість обирати між кількома надавачами відповідних послуг і, у разі ущемлення його інтересів, обрав би іншого надавача таких послуг;

- встановлені ТОВ "Інвестбудгаличина" різні ціни у договорах з операторами телекомунікаційних послуг також не відповідають граничному рівню цін, передбаченому вимогами чинного законодавства.

ТОВ "Інвестбудгаличина" не погоджуючись з вказаним рішенням звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати недійсним рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України №02-02/4349 від 27.12.2017 у справі №986/45-р-02-05-16.

Місцевий господарський суд в задоволенні позовних вимог відмовив повністю, визнавши дії ТОВ "Інвестбудгаличина" порушенням п. 2 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно із ст.ст. 4, 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для початку розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Справа №986/45-р-02-05-16, за результатом розгляду якої адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України прийнято оскаржуване рішення, розпочата за заявами ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" та ТОВ "КИЇВСЬКІ ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЙНІ МЕРЕЖІ" від 09.06.2016 № 659 (вх. відділення від 14.06.2016 №01-11-126) на дії ТОВ "Інвестбудгаличина".

У відповідності до ч. 1 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення (ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуваним рішенням визнано дії ТОВ "Інвестбудгаличина" порушенням, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку №7А (ЗА), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі ТОВ "Інвестбудгаличина", з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин.

Приписами статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 2 зазначеної статті Закону визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах розгляду справи №986/45-р-02-05-16 Комітетом було виявлено, що для кожного суб'єкта господарювання ТОВ "Інвестбудгаличина" встановив різні розміри одноразової суми за доступ до житлового будинку та щомісячної плати (винагороди) ТОВ "Інвестбудгаличина", за надані останнім послуги операторам. Так одноразова сума за "доступ до житлового будинку" для ТОВ "САННЕТ" складала 10 000, 00 грн., для фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - 5 000, 00 грн., для заявників (ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" та ТОВ "КИЇВСЬКІ ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЙНІ МЕРЕЖІ") - 20 000, 00 грн., а для ТОВ "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" була відсутня. Аналогічно різні відсоткові ставки встановлювались і щодо місячної плати (винагороди) ТОВ "Інвестбудгаличина" за надані послуги. Так для ТОВ "САННЕТ" встановлено 15 % від сумарної вартості послуг Інтернет та телебачення, що надаються оператором мешканцям Житлового будинку, але не менше 1 500, 00 грн. з будинку; для фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - 1 000, 00 грн., для заявників - 10 % від сумарної вартості послуг Інтернет та телебачення, що надаються оператором Житлового будинку, але не менше 2 000, 00 грн., а для ТОВ "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" - 10 % від отриманих оператором платежів від абонентів за спожиті окремо або разом послуги Інтернет та телебачення, що надаються оператором Житлового будинку.

З огляду на відсутність правових підстав для звільнення ТОВ "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" від сплати одноразового внеску, а також відсутності об'єктивних підстав для застосування різних розмірів одноразової суми за доступ до житлового будинку та щомісячної плати (винагороди) ТОВ "Інвестбудгаличина" за надані останнім послуги, Комітетом правомірно встановлено факт надання переваг такому суб'єкту господарювання (ТОВ "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ"), тобто звільнення останнього від сплати одноразового внеску за можливість надання послуг свідчить про встановлення різних умов (цін) до рівнозначних угод без обґрунтованих причин, які ставлять такого суб'єкта господарювання у привілейоване становище стосовно конкурентів.

Приписи зазначеного Закону про зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не містять положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), які вважалися б достатніми для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Крім того, для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом, як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Комітетом у Рішенні встановлено, що договори з надавачами телекомунікаційних послуг є аналогічними за формою та змістом, предметом яких є - надання згоди на забезпечення можливості споживання мешканцями та організаціями Об'єкту послуг Інтернет, телебачення, телефонії. Територіальних обмежень, обмежень користування різними каналами, проходами, трубами, обмежень щодо розміщення та прокладання кабельних мереж, обмежень кількості обслуговуючих споживачів щодо обсягу надання телекомунікаційних послуг у вказаних договорах не передбачено.

Таким чином ТОВ "Інвестбудгаличина", за однакову послугу користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку щодо розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання, встановлював для суб'єктів господарювання диференційований розмір плати за надані послуги без об'єктивних підстав.

Комітетом у Рішенні територіальними (географічними) межами ринку визначено житловий будинок, що розташований по вул. Богданівська № 7А (3А) в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі ТОВ "Інвестбудгаличина".

Так, Комітетом направлені вимоги про надання інформації, за результатом аналізу яких встановлено, що розміри щомісячних платежів, які сплачують суб'єкти господарювання балансоутримувачам (управителям) житлових будинків є значно меншими від тих, які сплачують за аналогічні послуги щомісяця ТОВ "САННЕТ" та фізична особа-підприємець ОСОБА_5

Відтак, Комітетом в межах розгляду справи за Рішенням було вірно визначено територіальні межі ринку та ринок товарів (послуг).

Законом України "Про захист економічної конкуренції" передбачено повноваження органів антимонопольного комітету щодо прийняття рішень про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, конкретного способу та/або методу такого припинення законом не передбачено.

Положеннями частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином, договорами з надавачами телекомунікаційних послуг передбачена можливість зміни ціни за згодою сторін в порядку ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, що спростовує доводи відповідача про неможливість виконання п. 4 оскаржуваного Рішення Комітету.

Отже колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дії ТОВ "Інвестбудгаличина", які полягають у встановленні різних розмірів платежів (за доступ до нежитлових приміщень та елементів інфраструктури Житлового будинку та щомісячної вартості послуг за користування ними) для суб'єктів господарювання, які надають та планували надавати телекомунікаційні послуги мешканцям ЖК "МАЛАХІТ", є порушенням, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Стосовно доводів позивача щодо неправильності застосування ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", колегія суддів зазначає наступне.

З приписів зазначеної статті випливає, що відділення, за результатами розгляду справ приймає рішення про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним становищем на ринку визначається застосуванням різних цін чи інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих причин.

Отже іншого способу для припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, як встановлення однакових цін в укладених договорах не вбачається.

Таким чином, Рішення Комітету прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права, з повним з'ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/1704/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1704/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай