ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа №921/46/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Г.Т. Кордюк,

Б.Д. Плотніцького,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Крулевської Наталії Ярославівни від 29.05.2018 б/н

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2018

у справі № 921/46/18,повний текст рішення складено 08.05.2018 (суддя Охотницька Н.В.),

за позовом: фізичної особи-підприємця Василишин Ганни Володимирівни, смт. Гусятин Тернопільської області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Крулевської Наталії Ярославівни, м. Чортків Тернопільської області

про: розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.11.2016; стягнення 224 421,60грн боргу; зобов'язання звільнити орендоване нежитлове приміщення, загальною площею 719,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чортків, вул.Кн. В. Великого, 14д ,

за участю представників сторін: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ФОП Василишин Г.В. звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ФОП Крулевської Н.Я. про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.11.2016, стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 224 421,60грн та зобов'язання відповідача звільнити орендоване нежитлове приміщення, загальною площею 719,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чортків, вул. Кн. В. Великого, 14д.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, якому на підставі договору оренди від 11.11.2016 було передане в оренду нежитлове приміщення загальною площею 719,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чортків, вул. Кн. В. Великого, 14д, жодного разу не сплатив орендної плати, хоча за умовами договору та додаткової угоди від 15.11.2016 до договору повинен був сплачувати оренду плату у розмірі 18 701,80грн не пізніше 30 числа кожного поточного місяця. Позивач вказує, що заборгованість відповідача за період з листопада 2016 року по листопад 2017року (за 12 місяців) становить 224 421,60грн. Посилаючись на ст.651 та 785 ЦК України, позивач просив розірвати договір, стягнути заборгованість з орендної плати та зобов'язати відповідача звільнити орендоване приміщення.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2018 у справі №921/46/18 позов задоволено. Розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 11.11.2016, укладений ФОП Василишин Г.В. та ФОП Крулевською Н.Я. Зобов'язано відповідача звільнити орендоване нежитлове приміщення, загальною площею 719,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чортків, вул. В. Великого, 14д. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 224 421,60грн боргу та 6 890,33грн судового збору.

Рішення суду мотивоване положеннями ст.ст. 11, 525, 526, 530, 651, 762, 782,783, 785 ЦК України, ст.ст. 193, 286, 291 ГК України. Суд визнав обґрунтованими доводи позивача про невиконання відповідачем зобов'язань по сплаті орендної плати за період з листопада 2016року по листопад 2017 року, що є істотним порушенням умов договору оренди та підставою для розірвання договору оренди, відтак дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідач не погодився з рішення суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Скаржник вказує, що договір оренди від 11.11.2016 укладений строком на 5 років, тому згідно з ч. 3 ст. 793 та ст. 794 ЦК України договір підлягав нотаріальному посвідченню, а право користування нерухомим майно підлягало державній реєстрації. Відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, свідчить про відсутність укладення договору і, відповідно, відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника, вважає рішення суду першої інстанції законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.06.2018 у справі №921/46/ відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду у даній справі.

У зв'язку з ліквідацією Львівського апеляційного господарського суду та створенням Західного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018, на виконання ст.31 ГПК України справи, які перебували в провадженні Львівського апеляційного господарського суду, передано до Західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 16.10.2018) справу №921/46/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 справу №921/46/18 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д., розгляд справи призначено на 13.11.2018.

В судове засідання 13.11.2018 скаржник (відповідач) не забезпечив явки свого представника, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, підтвердженням чого є повідомлення про вручення йому 30.10.2018 ухвали Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018.

13.11.2018 від представника позивача адвоката Стадник В.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі. В заяві вказано, що ця заява погоджена з позивачем.

За приписами ч.12.ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак апеляційний суд розглядає справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

11.11.2016 ФОП Василишин Г.В. (орендодавець) та ФОП Крулевська Н. Я. (орендар) уклали договір оренди приміщення, загальною площею 719,3 кв. м, яке знаходиться в будинку за адресою: м. Чортків, вул. Кн. В. Великого, 14 д (а.с. 12)

Згідно п. 2.1 договору приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення торгово-розважального центру та ресторації.

Строк оренди приміщення, що орендується, становить 5 років з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом передання-приймання (п.3.1 договору).

За умовами пунктів 4.1, 4.2 договору розмір місячної орендної плати становить 7 193,00грн. Орендна плата сплачується орендарем готівкою не пізніше 30 числа кожного поточного місяця.

Згідно з п.9.1 договору строк дії договору закінчується 11.11.2021.

15.11.2016 сторони уклали додаткову угоду до договору оренди від 11.11.2016, якою змінили розмір орендної плати ( п.4.1) та встановили її у розмірі 18 701, 80 грн в місяць (а.с. 13).

Договір оренди від 11.11.2016 і додаткова угода 15.11.2016 до договору нотаріально не посвідчені.

Згідно з актом передачі-прийняття від 15.11.2016 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення площею 719,3 кв.м в будівлі, розташованій за адресою: м. Чортків, вул. Кн. В. Великого,14 д ( а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплачував орендної плати, не оплав послуг газопостачання , у зв'язку з чим було відключене постачання газу до приміщення, що стало підставою для звернення позивача до відповідача (лист від 20.06.2017) про дострокове розірвання договору оренди з 01.07.2017 (а.с. 15).

У відповідь на звернення позивача відповідач надіслав лист від 17.07.2017, в якому повідомив про часткову оплату за газопостачання , визнав заборгованість з орендної плати в сумі 93 509,00грн та просив надати банківські реквізити для проведення розрахунку по орендній платі, з огляду на що зазначив про відсутність істотних причин для розірвання договору оренди.

В подальшому позивач надіслав відповідачу лист від 05.12.2017 про розірвання договору оренди у зв'язку несплатою орендної плати, заборгованість за яку становить 224 421,60 грн, погашення цієї заборгованості та звільнення орендованого приміщення.

Відповідач заборгованості не погасив, орендованого приміщення не звільнив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши обставини справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 759 ЦК України , ч.1. ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України за користування майном орендар сплачує орендну оплату, розмір та строки сплати якої встановлюються договором оренди.

Частиною 6 статті 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частин 1 та 2 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.11.2016 сторони уклали договір оренди приміщення, загальною площею 719,3 кв. м, яке знаходиться в будинку за адресою м. Чортків, вул. Кн. В. Великого, 14 д, строком на 5 років, який відповідно до вимог ст. 793 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню, однак, договір нотаріально не посвідчений.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, у зв'язку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору оренди від 11.11.2016, цей договір в силу закону є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України встановлено, що суд може визнати нікчемний договір дійсним якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається

З матеріалів справи не вбачається, доказів не подано, що договір оренди від 11.11.2016 визнавався дійсним в судовому порядку.

За приписами ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч.2. ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Звертаючись з позовом, позивач не обгрунтовував свої вимоги недійсністю (нікчемністю) договору оренди та не заявляв вимог на підставі ст. 216 ЦК України, а обґрунтував вимоги невиконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди від 11.11.2016 щодо сплати орендної плати.

Суд першої інстанції неповно дослідив договір оренди від 11.11.2016, залишивши поза увагою недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору оренди, який укладений строком на 5 років, та недійсність (нікчемність) цього договору в силу закону, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог з підстав, викладених позивачем.

Однак, з огляду на недійсність (нікчемність) договору оренди від 11.11.2016, відсутні правові підстави для його розірвання у судовому порядку, оскільки цей договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Поряд з тим, нікчемний договір оренди не може вважатися належною правовою підставою для виникнення у відповідача обов'язку внесення плати за користування орендованим майном та не створює для позивача правомірних підстав на отримання такої плати. Водночас, нікчемний договір оренди не може бути підставою для перебування відповідача у приміщенні, яке належить позивачу.

Така правова позиція щодо недійсних договорів оренди викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 911/2993/16, від 22.03.2018 у справі № 904/6787/17, яка враховується апеляційним судом на підставі ч.4 ст. 236 ГПК України.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч.2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, не застосував ст.ст. 215,216,220,236,793 ЦК України зокрема, які підлягали застосуванню, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову

Отже рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2018 у справі №921/46/18 належить скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Разом з тим, частиною 5 статті 216 ЦК України встановлено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи недійсність (нікчемність) договору оренди від 11.11.2016 , апеляційний суд вважає за необхідне з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені ч.1 ст.216 ЦК України, щодо повернення у натурі майна, одержаного на виконання такого правочину, та зобов'язати відповідача повернути позивачу нежитлове приміщення, загальною площею 719,3 кв.м, розташоване за адресою: вул. В. Великого, 14д, м. Чортків, оскільки використання відповідачем цього майна є безпідставним.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 14 ст. 129 ГПК України).

З огляду на обставини даної справи, апеляційний суд вважає, що цей спір виник з вини двох сторін, тому судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову покладається на сторони порівно.

При поданні апеляційної скарги ФОП Крулевська Н.Я. не сплачувала судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи (а.с. 50, 93) та згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

За приписами ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Отже, з позивача належить стягнути в дохід бюджету 50% судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129,236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Крулевської Наталії Ярославівної від 29.05.2018 б/н задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2018 у справі №921/46/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Крулевської Наталії Ярославівни, ідент. номер НОМЕР_1, місцезнаходження:АДРЕСА_2, на користь фізичної особи-підприємця Василишин Ганни Володимирівни, ідент.номер НОМЕР_2, місцезнаходження : АДРЕСА_3, - 3445,16грн судового збору на відшкодування витрат по сплаті судового збору при поданні позову .

3. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов'язати фізичну особу-підприємця Крулевську Наталію Ярославівну, ідент. номер НОМЕР_1, місцезнаходження:АДРЕСА_2, повернути фізичній особі-підприємцю Василишин Ганні Володимиривній, ідент.номер НОМЕР_2, місцезнаходження : АДРЕСА_3, нежитлове приміщення, загальною площею 719,3 кв.м, що знаходиться у будинку за адресою: м. Чортків, вул. Кн. В. Великого, 14д.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Василишин Ганни Володимирівни, ідент.номер НОМЕР_2, місцезнаходження : АДРЕСА_3, в дохід бюджету 5 167,74грн за перегляд рішення апеляційним судом.

Стягувач : Державна судова адміністрація України ідент. код 26255795, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 19.11.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Б.Д. Плотніцький