номер провадження справи 22/83/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 Справа № 908/1787/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 231/20-19 від 12.03.2018 р.;

від відповідача не зявився;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1787/18

за позовом: Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5)

про стягнення 12698,53 грн.

СУТЬ СПОРУ:

06.09.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 1763 від 29.08.2018 р.) Концерну Міські теплові мережі до Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект про стягнення основного боргу за відпущену теплову енергію в сумі 10878,08 грн., пені в сумі 1165,76 грн., 3% річних в сумі 174,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 479,71 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102322 від 01.08.2013 р., що разом складає 12698,53 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1787/18 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.09.2018 р. суддею Ярешко О.В. прийнята до розгляду позовна заява Концерну Міські теплові мережі, відкрито провадження у справі № 908/1787/18, якій присвоєно номер провадження 22/83/18, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.10.2018 р. об 11:00.

09.10.2018 р. на адресу суду від позивача надійшов лист вих. № 2052 від 04.10.2018 р., згідно з яким останній надає на виконання ухвали витребувані судом документи. В листі позивач пояснює, що рахунки та акти за грудень 2017 року були направлені на адресу відповідача в січні 2018 р. разом з рахунками та актами за січень 2018 р. У вказаному реєстрі про відправлення рекомендованих листів зазначено два місяці: грудень 2017 р. та січень 2018 р. При цьому вказує, що надає копію реєстру № 1 надходжень грошових коштів за теплову енергію на р/р Концерну «Міські теплові мережі» як доказ часткової оплати відповідачем боргу в сумі 5000,00 грн. Разом з тим, пояснює, що більша частина з оплаченої суми (5000,00 грн.) була зарахована як оплата боргу за минулі періоди (місяці), які позивачем не включені ані до позовної заяви, ані до розрахунків основного боргу та штрафних санкцій. Сума, яка залишилася після зарахування за минулі періоди, тобто 1305,60 грн. була зарахована позивачем в оплату боргу (часткова) за лютий 2017 р., у звязку з цим сума боргу за лютий 2017 р. складає 931,27 грн. Також зазначає, що посилання в додатковій угоді № 1 від 01.10.2014 р., № 2 від 26.01.2015 р. та рахунках і актах за період з лютого 2017 р. по листопад 2017 р. на договір № 102322 від 01.11.2013 р. є помилковим, оскільки між позивачем та відповідачем укладений лише договір від 01.08.2013 р. № 102322, ніяких інших договорів між сторонами укладено не було. При складанні зазначених додаткових угод були допущені описки. У звязку з викладеним, позивач надає рахунки та акти за період з лютого 2017 р. по листопад 2017 р. з посиланням на договір № 102322 від 01.08.2013 р. Крім того, зазначає, що при підготовці позовної заяви та додатків до неї, а саме актів прийому-передачі теплової енергії ним були допущені недоліки щодо підготовки вказаних актів, а саме: акти були надані суду без позначення про відмову в їх підписанні споживачем, як передбачено п. 6.7.2. договору № 102322 від 01.08.2013 р. Враховуючи викладене, позивач вказує, що надає акти приймання-передачі теплової енергії за лютий 2017 березень 2017 р., жовтень 2017 р. квітень 2018 р. з відмітками про відмову в їх підписанні.

В судовому засіданні 09.10.2018 р. була оголошена перерва в порядку приписів ст. 216 ГПК України до 30.10.2018 р. о 12:30, про що винесено ухвалу.

23.10.2018 р. на адресу суду від позивача надійшла заява про виправлення описок вих. № 2089 від 22.10.2018 р., в якій останній зазначає, що в розрахунку суми пені за лютий 2018 року в графі «період нарахування пені з урахуванням зміни ставки НБУ» була допущена описка, а саме: замість періоду нарахування « 12.04.2018р. - 30.06.2018р.», помилково було зазначено « 12.04.2018 30.04.2018 р.», а в графі «кількість днів прострочки» за лютий 2018 р. замість 19 днів повинно бути 80 днів прострочення, а в графі «сума» замість 27,55 грн. повинно бути 116,01 грн. Позивач вказує, що у звязку з цим загальна сума пені складає 1254,22 грн. Разом з тим, в розрахунку 3% річних за лютий 2018 року в графі «Період нарахування» був зазначений період нарахування з 20.03.2018 по 30.06.2018 р., що складає 103 дні, але в графі «кількість днів прострочки» була допущена описка: замість 103 (дні прострочення) було зазначено 93 (дні прострочення), що призвело до помилкового нарахування суми 3% річних як за лютий 2018 р., так і загальної суми. Позивач вказує, що у звязку з цим в графі «сума річних» замість « 11,90 грн.» буде « 13,18 грн.», а загальна сума 3% річних буде складати 176,20 грн. Просить долучити дану заяву до матеріалів справи та стягнути з відповідача пеню в сумі 1254,22 грн. та 3% річних в сумі 176,20 грн. До заяви позивачем доданий виправлений розрахунок пені та 3% річних з доказами направлення вказаної заяви з додатками на адресу відповідача.

Заява про виправлення описок вих. № 2089 від 22.10.2018 р., в якій позивач фактично збільшив розмір пені та 3% річних, не прийнята судом до розгляду, про що зазначено в ухвалі від 30.10.2018 р., оскільки вказана заява подана з порушенням строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України.

Враховуючи викладене, судом розглядаються вимоги, заявлені позивачем в позовній заяві, а саме: про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 10878,08 грн., пені в сумі 1165,76 грн., 3% річних в сумі 174,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 479,71 грн.

В судовому засіданні 30.10.2018 р. була оголошена перерва в порядку приписів ст. 216 ГПК України до 12.11.2018 р. об 11:00, про що винесено ухвалу. Вказаною ухвалою позивачу запропоновано у строк протягом 3-х днів з дати дійсного судового засідання надати належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії, копії вказаних документів невідкладно вручити або надіслати відповідачу, докази вручення/надіслання надати суду.

01.11.2018 р. на адресу суду від позивача надійшов лист вих. № 3056 від 31.10.2018 р., згідно з яким, останній надає акти приймання-передачі теплової енергії за лютий 2017 березень 2017 р., жовтень 2017 р. квітень 2018 р. з відмітками про відмову споживача в їх підписанні, а також докази направлення вказаних актів на адресу відповідача.

У судовому засіданні 12.11.2018 р. справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

У судове засідання 12.11.2018 р. зявився представник позивача.

Відповідно до ст. 222 ГПК України 12.11.2018 р. здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача в судовому засіданні 12.11.2018 р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, просив стягнути з відповідача поштові витрати в загальній сумі 127,14 грн.

Представник відповідача в судове засідання 12.11.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення останньому 17.09.2018 р. копії ухвали про відкриття провадження в даній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102322 від 01.08.2013 р., не виконав своїх зобовязань з оплати спожитої за період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року теплової енергії, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10878,08 грн., пеню в сумі 1165,76 грн., 3% річних в сумі 174,98 грн. та інфляційні втрати в сумі 479,71 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Концерн Міські теплові мережі посилається на ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, Закон України «Про теплопостачання», Правила користування тепловою енергією та умови договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102322 від 01.08.2013 р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 року між Концерном Міські теплові мережі, далі Теплопостачальна організація, та Публічним акціонерним товариством Київсоюзшляхпроект, далі Споживач, був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102322, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами були складені та підписані додаткові угоди № 1 від 01.10.2014 року, № 2 від 26.01.2015 року, № 3 від 30.04.2015 року.

Відповідно до п. п. 1.1. Договору ( в редакції додаткової угоди № 3 від 30.04.2015 року) за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послугу з централізованого постачання гарячої води (надалі теплова енергія) Споживачу, а Споживач зобовязується прийняти та оплатити їх вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду, Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і мереж, та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Умовами п. 2.1. Договору ( в редакції додаткової угоди № 3 від 30.04.2015 року) сторони визначили, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду;

- кондиціювання по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби по замовленню Споживача.

Послуга з централізованого постачання гарячої води надається Споживачу в м3 згідно з Додатком 1 до цього Договору за наявної можливості.

Підпунктами 3.2.6., 3.2.25. п. 3.2. Договору передбачені обовязки Споживача, а саме: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором, та щомісячно у строки, визначені даним договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (далі ОСОБА_1).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. 6.5. Договору передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадках їх відсутності - відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. При наявності приладів комерційного обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.7. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 26.01.2015 року) сторони врегулювали питання приймання передачі документів за розрахунковий період, зокрема Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2А, тел. 224-78-68, документи за розрахунковий період: рахунок; акт приймання-передачі теплової енергії. Теплопостачальна організація надає складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені відповідно до вимог податкового законодавства податкові документи на всю суму зобовязань, що виникли не пізніше 10 ти календарних днів від дати виникнення податкових зобовязань, згідно вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до п. п. 6.7.1., 6.7.2. Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів). У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у судовому порядку.

Умовами п. 8.2. Договору сторони визначили, що у разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до господарського суду Запорізької області для вирішення спірного питання.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 01 серпня 2014 року. Умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання з 01 січня 2013 року. Термін дії Договору, а також його певні умови, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулася ні одна із обставин, передбачених у п. 10.2. договору.

Докази настання обставин, передбачених п. 10.2. договору, в матеріалах справи відсутні, а тому він є пролонгованим за приписами п. 10.4. Договору. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

З матеріалів справи вбачається, що обєктом теплопостачання за Договором є викуплене нежитлове приміщення № 15 для розміщення готелю (службова квартира) по вул. Портова, 19-А в м. Запоріжжя.

Відповідно до інформації з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 144859253 від 12.11.2018 р.АДРЕСА_1 загальною площею 75,14 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Портова, буд. 19А з 06.05.2006 року по квітень 2018 року знаходилась у приватній власності Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ № 720053 від 03.05.2006 р.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 12183,68 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії, зокрема:

акт приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2017 року на суму 2236,87 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2017 року на суму 1477,55 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2017 року на суму 297,44 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2017 року на суму 1189,78 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2017 року - на суму 1240,33 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2018 року на суму 2036,69 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2018 року на суму 1556,78 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2018 року на суму 1602,47 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2018 року на суму 545,77 грн.

Втім, акти приймання передачі теплової енергії за період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року відповідачем не підписувалися і не поверталися позивачу та жодних заперечень до них відповідач не надав.

Відповідно до умов п. 6.7.2. Договору, позивач, у звязку з неотриманням від відповідача підписаних актів приймання-передачі за спірний період, оформив акти за своїм підписом з позначеннями про відмову у підписанні їх Споживачем (відповідачем), відтак оформлені таким чином акти вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначені в них розрахункові періоди.

На підставі актів приймання-передачі теплової енергії позивачем були виписані рахунки на оплату № 102322/1 від 28.02.2017 року, 31.03.2017 року, 31.10.2017 року, 30.11.2017 року, 31.12.2017 року, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 31.03.2018 року, 30.04.2018 року.

З аналізу змісту п. 6.7. Договору вбачається, що Споживач (відповідач у справі) з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен самостійно отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2А, тел. 224-78-68, документи за розрахунковий період: рахунок; акт приймання - передачі теплової енергії.

Акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки за період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року були направлені відповідачу за його юридичною адресою: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 3/5, що підтверджується реєстрами відправки замовлених рекомендованих листів, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості за Договором 04.01.2017 року в сумі 5000,00 грн., що підтверджується реєстром № 1 надходження грошових коштів за теплову енергію, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. При цьому, із сплаченої суми 5000,00 грн. в оплату боргу за лютий 2017 року позивачем були зараховані кошти в сумі 1305,60 грн.

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати спожитої теплової енергії в повному обсязі не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 10878,08 грн., який позивач і намагається стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 20.03.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 1165,76 грн. на підставі п. 7.2.11. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.4. цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього 3% річних за загальний період з 20.03.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 174,98 грн. та інфляційні втрати за загальний період з квітня 2017 року по травень 2018 року в сумі 479,71 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є субєкти господарювання, в розумінні ст. 55 ГК України, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції теплової енергії, зокрема договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Тобто, положення про порядок оплати товару - теплової енергії, його ціни, порядку розрахунків потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. ст. 655-697 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права, передбаченої у статтях 24, 25 Закону України Про теплопостачання № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів. Статтями 13, 14, 21-22 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачені умови укладення договорів на теплопостачання.

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості за Договором 04.01.2017 року в сумі 5000,00 грн., з якої в оплату боргу за лютий 2017 року позивачем були зараховані кошти в сумі 1305,60 грн.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем за спожиту за загальний період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року теплову енергію в повному обсязі, а наявність заборгованості за договором в сумі 10878,08 грн. підтверджена матеріалами справи з урахування здійсненої відповідачем часткової оплати боргу.

Матеріали справи свідчать, що позивач направляв на адресу відповідача претензію вих. № 1054/09 від 20.06.2018 р., в якій вимагав терміново погасити заборгованість за теплову енергію, в сумі 10878,08 грн., в підтвердження чого надав засвідчену копію фіскального чеку від 21.06.2018 року. Втім, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді на виконання.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо нездійснення оплати за спожиту теплову енергію, а наявність заборгованості в сумі 10878,08 грн. підтверджена актами приймання-передачі теплової енергії, виставленими до оплати рахунками за загальний період з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати боргу. Відповідач доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором станом на час розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102322 від 01.08.2013 року в сумі 10878,08 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати спожитої теплової енергії з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати спожитої теплової енергії в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на заборгованість з лютого 2017 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року за загальний період з 20.03.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 1165,76 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущена помилка при нарахуванні пені на заборгованість за жовтень 2017 року, а саме пеня нарахована в більшому розмірі. Суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми Законодавство за рахунком за жовтень 2017 року.

Пеня розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 102322/1 від 31.10.2017 року за жовтень 2017 року, строк оплати якої настав 19.11.2017 року, прострочка виникла з 20.11.2017 року,

- за період з 20.11.2017 року по 20.05.2018 року (182 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 297,44 грн. пеня складає 46,72 грн.

Крім того позивачем в розрахунку пені була допущена арифметична помилка при зазначенні загальної суми пені, яка складає 1165,72 грн., а не 1165,76 грн.

Розрахунок пені за рахунками № 102322/1 від 28.02.2017 року, 31.03.2017 року, 30.11.2017 року, 31.12.2017 року, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 31.03.2018 року, 30.04.2018 року виконаний у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Договору.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 1165,71 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі про стягнення з Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект пені підлягають задоволенню частково в сумі 1165,71 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 20.03.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 174,98 грн. та інфляційні втрати за загальний період з квітня 2017 року по травень 2018 року в сумі 479,71 грн.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних здійснений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак при зазначенні загальної суми 3% річних в розрахунку позивач допустив арифметичну помилку, у звязку із чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 20.03.2017 року по 30.06.2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 174,92 грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат також здійснений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 479,71 грн. за загальний період з квітня 2017 року по травень 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, повязаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

При поданні позовної заяви Концерн Міські теплові мережі просив стягнути з відповідача поштові витрати згідно поштового чеку про відправлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Дані витрати підтверджуються фіскальним чеком від 05.09.2018 року на суму 28,92 грн. та описом вкладення від 05.09.2018 року, згідно з яким було відправлено позовну заяву з додатками.

Оскільки надані докази підтверджують понесені позивачем витрати на відправлення поштової кореспонденції (позовної заяви та доданих до неї документів), пов'язаної з розглядом справи, у розмірі 28,92 грн., суд вважає за необхідне покласти такі витрати на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 12.11.2018 року представник позивача просив стягнути з відповідача поштові витрати про відправлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів в сумі 28,92 грн. згідно фіскального чеку від 05.09.2018 року, поштові витрати про направлення відповідачу актів, рахунків та реєстру в сумі 32,04 грн. згідно фіскального чеку від 05.10.2018 року, поштові витрати про направлення відповідачу заяви про виправлення описок та розрахунків пені та 3% річних згідно фіскального чеку від 22.10.2018 року в сумі 32,04 грн., поштові витрати про направлення відповідачу актів згідно фіскального чеку від 31.10.2018 року в сумі 32,04 грн.

Приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд вважає зазначити, що поштові витрати згідно фіскального чеку від 05.10.2018 року в сумі 32,04 грн. та згідно фіскального чеку від 31.10.2018 року в сумі 32,04 грн. були понесені позивачем у звязку з його недобросовісною поведінкою - неналежним виконанням процесуальних обовязків щодо подання доказів: оформлених відповідно до умов п. 6.7.2. Договору актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період у встановлені ГПК України строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, позивач повинен був подати вказані докази разом із позовною заявою, проте вказаний обовязок не виконав.

Поштові витрати про направлення відповідачу заяви про виправлення описок та розрахунків пені та 3% річних згідно фіскального чеку від 22.10.2018 року в сумі 32,04 грн. понесені саме у звязку з допущеними позивачем описками, тобто з його вини. Крім того, заява про виправлення описок не прийнята судом до розгляду, про що зазначено в ухвалі від 30.10.2018 року.

Враховуючи недобросовісну поведінку представника позивача щодо подання доказів суд відмовляє у стягненні з відповідача поштових витрат згідно фіскальних чеків від 05.10.2018 року, 31.10.2018 року та від 22.10.2018 року в загальній сумі 96,12 грн. та залишає їх за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект задовольнити частково.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, , на користь Концерну Міські теплові мережі, юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а, , основний борг за відпущену теплову енергію в сумі 10878 (десять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 08 коп., пеню в сумі 1165 (одна тисяча сто шістдесят пять) грн. 71 коп., 3% річних в сумі 174 (сто сімдесят чотири) грн. 92 коп., інфляційні втрати в сумі 479 (чотириста сімдесят девять) грн. 71 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. 98 коп., поштові витрати згідно поштового чеку про відправлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів в сумі 28 (двадцять вісім) грн. 92 коп. Видати наказ.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Концерну Міські теплові мережі до Публічного акціонерного товариства Київсоюзшляхпроект відмовити.

Повне рішення складено 16.11.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко