ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1549/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Шевченко К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор;

від відповідача: Олексієнко В.О. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Обєднання підприємств "Український музичний альянс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" про стягнення 283680,93грн.

ВСТАНОВИВ:

Обєднання підприємств "Український музичний альянс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" про стягнення розміру відрахувань (відсотків) у сумі 283680,93грн.

В обґрунтування позовних вимог Обєднання підприємств "Український музичний альянс" посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" є імпортером обладнання і матеріальних носіїв із застосуванням яких можна здійснити відтворення, які передбачені Законом України "Про авторське право та суміжні права", тобто імпортером портативних персональних комп'ютерів (ноутбуків, планшетів), флеш - накопичувачів (запам'ятовувальні пристрої) та мобільні телефони. Згідно п.7 наказу №780/123/561 від 24.11.2003р. під час ввезення на митну територію України обладнання і матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою КМУ №992 від 27.06.2003р., перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям , про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.08.2018р. відкрито провадження у справі №916/1549/18, ухвалено справу №916/1549/18 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.09.2018р. о 12:20.

В підготовчому засіданні від 06.09.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 18.09.2018р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.09.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 18.09.2018р. о 11:00.

В підготовчому засіданні від 18.09.2018р. позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів в якому просить витребувати у Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 27.06.2003Р., а саме: радіотелефонів системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів) код УКТЗЕД 8517 12; ноутбуків з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків та планшетних комп'ютерів із кодом згідно з УКТЗЕД 8471 30; карт пам'яті ("smart-картрк") із кодом згідно з УКТЗЕД 8523; флеш-карток із кодом згідно з УКТЗЕД 8523 ввезених Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" на митну територію України у митному режимі імпорту у період з 10.10.2017р. по 29.12.2017р., із зазначенням номеру, типу і дати митної декларації; дати ввезення товару на митну територію України; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису) товару; вартості товару, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" (фактурної вартості).

В підготовчому засіданні від 18.09.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 11.10.2018р. о 12:50, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.09.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 11.10.2018р. о 12:50.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.09.2018р. продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

В підготовчому засіданні від 11.10.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 30.10.2018р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 30.10.2018р. о 11:00.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2018р. клопотання Обєднання підприємств "Український музичний альянс" від 18.09.2018р. (вх.суду№2-4710/18 від 18.09.2018р.) про витребування доказів задоволено, витребувано від Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 27.06.2003Р., а саме: радіотелефонів системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів) код УКТЗЕД 8517 12; ноутбуків з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків та планшетних комп'ютерів із кодом згідно з УКТЗЕД 8471 30; карт пам'яті ("smart-картрк") із кодом згідно з УКТЗЕД 8523; флеш-карток із кодом згідно з УКТЗЕД 8523 ввезених Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" на митну територію України у митному режимі імпорту у період з 10.10.2017р. по 29.12.2017р., із зазначенням номеру, типу і дати митної декларації; дати ввезення товару на митну територію України; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису) товару; вартості товару, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" (фактурної вартості).

Станом на 02.11.2018р. витребуваних документів Державною фіскальною службою України суду не надано.

В підготовчому засіданні від 30.10.2018р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2018р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 02.11.2018р. о 12:00.

В судовому засіданні від 02.11.2018р. оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 02.11.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/1549/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вказує позивач, Обєднання підприємств «Український музичний альянс» (надалі - «Позивач»), є організацією колективного управління, яка зареєстрована 19.12.2001р. та уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збір та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) здійсненими виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких в домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, та на підставі виданого Свідоцтва №2/У від 20.12.2007р.

Позивач зазначає, що відповідач є імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення, які передбачені ч.2 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», тобто імпортером портативних персональних комп'ютерів (ноутбуків, планшетів), флеш - накопичувачів (запам'ятовувальні пристрої) та мобільні телефони. Відповідно до інформації, яка отримана з офіційного сайту Міністерства юстиції України з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трендксім Плюс» є діючим підприємством, в процесах ліквідації, банкрутства чи санації не перебуває, основний вид діяльності якого є оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням. ТОВ «Трендксім Плюс» є членом Асоціації підприємств інформаційних технологій України (АПІТУ) і здійснює свою діяльність під логотипом «Цитрус». Вказана інформація розміщена на офіційному сайті АПІТУ у вкладенні «члени асоціації». ТОВ «Трендксім Плюс» (Цитрус), має офіційний сайт в мережі Інтернет, а саме http://www.citrus.ua/. На сайті відповідача http://www.citrus.ua/ у вкладеннях «смартфони», «планшети та ноутбуки», «аксесуари» міститься інформація щодо виду і вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення, передбачені ч. 2 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Як вказує позивач, відповідач в період з 10.10.2017 року по 29.12.2017 року, імпортував на митну територію України, портативні персональні комп'ютери (ноутбуки, планшети), флеш- накопичувачі (запам'ятовувальні пристрої) та мобільні телефони. Згідно інформації, що міститься на сайті відповідача http://www.citrus.ua/. в розділі комп'ютери, ноутбуки, запам'ятовувальні пристрої, мобільні телефони, які знаходяться за посиланням http://www.citrus.ua/. Позивач провівши всі розрахунки, щодо виду та вартості представленої на офіційному сайті відповідача, обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням, яких можна здійснити відтворення передбачені ч. 2 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а також розрахунки суми відрахувань, яка підлягає сплаті в уповноважену організацію колективного управління становить 283680,93грн. за період з 10.10.2017р. по 29.12.2017р. Вищевказана інформація може бути підтверджена Державною фіскальною службою України як центральним органом виконавчої влади у сфері державної митної справи відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 року.

Позивач зазначає, що з метою належного врегулювання даного питання, що стосується цієї позовної заяви, а також відповідно до вимог законодавства, позивачем на юридичну адресу відповідача було направлено лист №01-12/07/18 від 12.07.2018р., щодо обов'язку сплати відрахування, однак, в свою чергу відповідач відрахування (відсотки) не сплатив в уповноважену організацію колективного управління, та інформації про ввезені товари не надав, тим самим порушив норми чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача суму відрахувань у розмірі 283680,93грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що з 22.07.2018 р. діє Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», яким у статті 42 Законі України «Про авторське право і суміжні права» внесені зміни, а саме ч.2 викладено у наступній редакції: «2. Допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, а також репрографічне відтворення літературних, фотографічних, образотворчих та інших подібних творів без згоди суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, але з виплатою їм винагороди у порядку, встановленому законом. Особливості виплати винагороди у таких випадках визначені Законом України ''Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». На даний момент порядок виплати винагороди регулюється не ч. 4-5 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», на які посилається позивач, а Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». на даний момент є щонайменше дві ОКУ - ОП «Український музичний альянс» (Позивач) та ВГО «Всеукраїнське агентство авторських прав». Свідоцтва № 2/у від 20.12.2007 р. та № 3/у від 29.12.2014 р. відповідно. Оскільки уповноважених організацій щодо здійснення збирання і розподілу відрахувань визначених Департаментом може бути дві і більше, і відповідно дві і більше організацій можуть мати однакове право вимоги до імпортера, імпортер наділений правом самостійно обирати уповноважену організацію з числа визначених Департаментом на користь якої буде здійснювати відрахування. Відповідач не погоджується з тим, що саме позивач має ексклюзивне та беззаперечне право вимагати сплати винагороди згідно ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Як вказує відповідач, в порушення ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, а містить лише ціну позову, яка взята Позивачем начебто з сайту https://www.citrus.ua, до якого відповідач не має жодного відношення. Крім того, ціна позову позивача не обґрунтована доказами, щодо яких конкретно одиниць обладнання/носіїв вона зроблене та щодо якої їх кількості та вартості. Так само позивачем не надано доказів, які б давали можливість встановити контрактну ціну кожної окремої одиниці обладнання/носіїв в розрізі кожного найменування імпортованого обладнання/носіїв. У позовній заяві відсутні належні та допустимі докази ввезення Відповідачем на митну територію України обладнання/носіїв, з вартості яких здійснюється сплата відповідних відрахувань.

Щодо відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, відповідач вказує, що не отримував лист позивача № 01-12/0718 від 12.07.2018р. щодо обов'язку сплати відрахувань, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений права та можливості врегулювати можливий спір в досудовому порядку, крім того, лист містить лише пропозицію щодо можливої співпраці з позивачем, проведення переговорів тощо, будь яких вимог, в тому числі щодо сплати відрахувань в розмірі 283680,93грн., такий лист не містить.

Відповідач вважає передчасним звернення позивача до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

Частиною п'ятою статті 42 Закону встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 №780/123/561 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою №992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Об'єднання підприємств «Український музичний альянс» є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збір та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007р. №2/У, виданим позивачеві Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Постановою Кабінету міністрів України №992 від 27.06.2003р. затверджено розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Додаток до Постанови КМУ №992 від 27.06.2003р. визначає описові назви обладнання та матеріальних носіїв та розмір відрахувань у відсотках від вартості таких товарів (без урахування ПДВ), зазначеної у зовнішньоекономічному договорі (контракті) для імпортерів (у відсотках від відпускної ціни для виробників), які мають сплачуватись з одиниці товару ввезеного (виробленого) на територію України.

Таким чином, базою обчислення відрахувань для імпортерів є вартість товарів, що ввозяться на митну територію України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на сайт http://www.citrus.ua/, стверджуючи, що даний сайт містить інформацію про вартість товарів, які були імпортовані відповідачем, а відтак доводять розмір відрахувань, які мали бути сплачені відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу на те, що процес доказування не є суто формальним, а направлений на встановлення судом усіх обставин справи, результатом якого має бути з'ясування об'єктивної істини у справі, що дозволяє суду прийняти законне і обґрунтоване рішення. Відтак, процесуальне законодавство висуває ряд вимог до процесу доказування в цілому і до доказів зокрема. Так, докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 76 - 79 ГПК України).

За умови відповідності поданих сторонами доказів усім наведеним у статтях 76-79 ГПК України критеріям такі докази можуть бути взяті до уваги судом при з'ясуванні обставин справи та прийнятті на їх підставі рішення. Невідповідність хоча б одному з критеріїв позбавляє такий доказ здатності підтверджувати наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи.

Посилання позивача на те, що сайт http://www.citrus.ua/ містить інформацію про вартість товарів, які були імпортовані відповідачем, а відтак доводять розмір відрахувань, які мали бути сплачені відповідачем судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними доказами та не доводять належності вказаного сайту відповідачеві, а також не доводять той факт, що товари, зразки яких розміщені на сайті, були імпортовані саме відповідачем. Відомості на сайті http://www.citrus.ua/, що є загально доступними для всіх користувачів мережі інтернет, містять лише групи (каталоги) товарів та не містять ані назв (опису) обладнання і матеріальних носіїв у відповідності до Постанови КМУ №992, ані вартості за зовнішньоекономічним договором (відпускної ціни), у зв'язку з чим вони не можуть вважатися такими, що є допустимими, достовірними та достатніми доказами у даній справі, які б дозволяли суду дійти висновку про факт імпорту відповідачем товарів, з яких сплачуються відрахування, а також про обсяг, вартість і номенклатуру таких товарів.

Суд зазначає, що надаючи розрахунок суми відрахувань, стягнення з відповідача якої є предметом спору, позивач не обґрунтовує доказами, щодо яких конкретно одиниць обладнання/носіїв він зроблений та щодо якої їх кількості та вартості. Так само позивачем не надано доказів, які б давали можливість встановити контрактну ціну кожної окремої одиниці обладнання/носіїв в розрізі кожного найменування імпортованого обладнання/носіїв. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ввезення відповідачем на митну територію України обладнання/носіїв, з вартості яких здійснюється сплата відрахувань.

Крім того суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи за клопотанням позивача було витребувано у Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 27.06.2003Р., а саме: радіотелефонів системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів) код УКТЗЕД 8517 12; ноутбуків з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків та планшетних комп'ютерів із кодом згідно з УКТЗЕД 8471 30; карт пам'яті ("smart-картрк") із кодом згідно з УКТЗЕД 8523; флеш-карток із кодом згідно з УКТЗЕД 8523 ввезених Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" на митну територію України у митному режимі імпорту у період з 10.10.2017р. по 29.12.2017р., із зазначенням номеру, типу і дати митної декларації; дати ввезення товару на митну територію України; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису) товару; вартості товару, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" (фактурної вартості), однак станом на день розгляду справи, витребуваних документів Державною фіскальною службою України суду не надано.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, позивачем не виконано покладений на нього ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування, не доведено обставин, на які він посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Обєднання підприємств "Український музичний альянс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" про стягнення суми відрахувань у розмірі 283680,93грн., необґрунтовані, не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4255,21грн. покласти на позивача Обєднання підприємств "Український музичний альянс" ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові Обєднання підприємств "Український музичний альянс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трендксім Плюс" про стягнення 283680,93грн. - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4255,21грн. покласти на позивача Обєднання підприємств "Український музичний альянс".

Повне рішення складено 12 листопада 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова