РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018Справа № 910/8549/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Автокрани України»

про стягнення 7704637,50 грн.

Представники:

від позивача: Растєгаєва Ю.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" про стягнення 7704637,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у встановлений строк не виконав зобов'язання з поставки товару за договором № від 02.09.2016, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5547339,00 грн. та штраф у розмірі 2157298,50 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на ціну позову, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 31.07.2018.

У підготовче засідання 31.07.2018 з'явився представник позивача. Представники відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 28.08.2018.

У підготовче засідання 28.08.2018 з'явився представник позивача. Представники відповідача не з'явились, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду суд вважає за необхідне продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 28.08.2018 з'ясовано, що судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 суд повідомив учасників справи про те, що у зв'язку з перебуванням судді Картавцевої Ю.В. у відпустці, розгляд даної справи, призначений на 09.10.2018, не відбудеться та ухвалив призначити розгляд справи № 910/8549/18 на 04.10.2018.

У судове засідання 04.10.2018 з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 04.10.2018 оголошено перерву до 30.10.2018.

У судове засідання 30.10.2018 з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 30.10.2018, за відсутності представника відповідача, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні 30.10.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Автокрани України» (продавець, відповідач) укладено договір № (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю автомобілі спеціальної призначеності (автокрани та вантажні автомобілі-самоскиди (автокран та шасі 6х6) - товар, найменування, кількість і ціна якого вказані у специфікації, яка є невід'ємно частиною договору (додаток №1), а покупець зобов'язується на умовах цього договору прийняти товар та сплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Пунктом 3.1. Договору в редакції додаткової угоди №2 від 04.10.2017 передбачено, що ціна договору згідно зі специфікацією складає 35311050,00 грн.

Згідно з п. 5.1. Договору товар за цим договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 60 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

В момент передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцю видаткову накладну на товар, податкову накладну, оформлену відповідно до умов пунктів 4.3., 4.5. розділу 4 договору, а також ст. 201 Податкового кодексу України, товарно-транспортну накладну (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товару, поставку якого прострочено, та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до специфікації, яка є додатком №1 до Договору, вартість автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 8 шт. складає 35940000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до специфікації, яка є додатком №1 до додаткової угоди №2 від 04.10.2017 до Договору, вартість автокрана КС-55713-5К-3 у кількості 1 шт. складає 3743750,00 грн. без ПДВ, вартість автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 7 шт. складає 25682125,00 грн. без ПДВ (вартість одиниці - 3668875,00 грн. з ПДВ), загальна вартість автокранів з ПДВ складає 35311050,00 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 17.05.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокрана КС-55713-5К-3 відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

Судом встановлено, що 07.06.2017 відповідачем поставлено, а позивачем прийнято автокран КС-55713-5К-3, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000002 від 07.06.2017, актом приймання-передачі товарів за кількістю та якістю від 07.06.2017 та товарно-транспортною накладною №Р2 від 07.06.2017.

Судом встановлено, що 11.09.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 3 штук відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

Судом встановлено, що 18.10.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 4 штук відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензіями №1 та №2 щодо сплати неустойки та виконання зобов'язання в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач у відповіді на претензію №2 у листі від 16.04.2018 зазначив про те, що відповідач визнає, що ним допущено прострочення з поставки семи автокранів, однак, не має можливості виконати вимоги, заявлені в претензії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач у встановлений строк не виконав зобов'язання з поставки товару за договором № від 02.09.2016, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5547339,00 грн. та штраф у розмірі 2157298,50 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, згідно з п. 5.1. Договору товар за цим договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 60 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, 17.05.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокрана КС-55713-5К-3 відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

Як встановлено судом, 07.06.2017 відповідачем поставлено, а позивачем прийнято автокран КС-55713-5К-3, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000002 від 07.06.2017, актом приймання-передачі товарів за кількістю та якістю від 07.06.2017 та товарно-транспортною накладною №Р2 від 07.06.2017.

Як встановлено судом, 11.09.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 3 штук відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

Як встановлено судом, 18.10.2017 позивачем було направлено відповідачу заявку щодо поставки продукції, а саме щодо поставки автокранів КС-55713-5К-3 у кількості 4 штук відповідно до умов Договору (місце поставки - центральний склад філії УМГ «Київтрансгаз»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського, 49) (копії доказів направлення долучені до позову).

З огляду на норми ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був здійснити поставку товару за Договором щодо заявки на поставку 3 автокранів, яка була направлена 11.09.2017, у строк до 10.11.2017 включно та щодо заявки на поставку 4 автокранів, яка була направлена 18.10.2017, - у строк до 18.12.2017 включно, оскільки 17.12.2017 - вихідний день.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ст. 664 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, в момент передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцю видаткову накладну на товар, податкову накладну, оформлену відповідно до умов пунктів 4.3., 4.5. розділу 4 договору, а також ст. 201 Податкового кодексу України, товарно-транспортну накладну (п. 5.3. Договору).

Разом з тим, відповідачем станом на дату звернення до суду з позовом та станом на дату розгляду справи не було виконано зобов'язання з поставки товару за Договором (за заявками, надісланими 11.09.2017 та 18.10.2017).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов'язання, яке є предметом Договору, щодо поставки товару у кількості, в асортименті та у строк, встановлений таким Договором.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом, відповідно до п. 7.1. Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товару, поставку якого прострочено, та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Як встановлено судом, вартість несвоєчасно поставленого товару за заявкою, надісланою 11.09.2017 (3 автокрани), складає 13207950,00 грн. з ПДВ; вартість несвоєчасно поставленого товару за заявкою, надісланою 18.10.2017 (4 автокрани), складає 17610600,00 грн. з ПДВ;

За наведених обставин, постачальник повинен сплатити замовникові пеню у розмірі 0,1% вартості товару, що підлягає поставці, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, заявлений ним період нарахування пені з 11.11.2017 по 09.05.2018 - щодо прострочення поставки за заявкою на поставку 3 автокранів та період з 18.12.2017 по 15.06.2018 - щодо прострочення поставки за заявкою на поставку 4 автокранів.

Разом з тим, як встановлено судом, з огляду на норми ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був здійснити поставку товару за Договором щодо заявки на поставку 3 автокранів, яка була направлена 11.09.2017, у строк до 10.11.2017 включно та щодо заявки на поставку 4 автокранів, яка була направлена 18.10.2017, - у строк до 18.12.2017 включно, оскільки 17.12.2017 - вихідний день.

Так, визначений позивачем період нарахування щодо прострочення поставки за заявкою на поставку 3 автокранів є обґрунтований, тоді-як нарахування пені за прострочення поставки за заявкою на поставку 4 автокранів слід розраховувати за період з 19.12.2017 (перший день прострочення) по 15.06.2018 (як заявлено в позові).

З огляду на наведене, суд зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказані періоди складає 2377431,00 грн. щодо заявки, направленої 11.09.2017, та 3152297,40 грн. щодо заявки, направленої 18.10.2017, разом - 5529728,40 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, у вказаних сумах.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 2157298,50 грн.

Так, оскільки період прострочення поставки за Договором перевищує 30 днів, наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7% від вартості товару, з якого допущено прострочення.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд зазначає, що вказаний розрахунок є обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 2157298,50 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Автокрани України» (03126, м. Київ, вул. Академіка Білецького, 9-В; ідентифікаційний код: 37783462) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) пеню у розмірі 5529728 (п'ять мільйонів п'ятсот двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 40 коп., штраф у розмірі 2157298 (два мільйони сто п'ятдесят сім тисяч двісті дев'яносто вісім) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 115305 (сто п'ятнадцять тисяч триста п'ять) грн. 40 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.11.2018

Суддя Ю.В. Картавцева