ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р. Справа№ 911/739/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Суліма В.В

Чорногуза М.Г.

При секретарі судового засідання: Мельничук О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

розглядає апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Фастівтепломережа"

на рішення господарського суду Київської області від 12.07.2018 (повний текст складено 27.07.2018)

у справі №911/739/18 (суддя С.О. Саванчук)

За позовом Комунального підприємства "Фастівтепломережа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Промгазтехнологія"

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Комунальне підприємство "Фастівтепломережа" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Промгазтехнологія" про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним помилково перераховано грошові кошти в розмірі 365 008, 00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма" Промгазтехнологія". Враховуючи викладене, на думку позивача, оскільки вказані грошові кошти перераховані помилково, то 365 008, 00 грн. отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, а відтак підлягають стягненню відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року у справі №911/739/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи передумови виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та встановлені судом обставини справи, зокрема, існування між сторонами у цій справі договірних відносин, під час сплати спірних коштів, а також за відсутності доказів того, що вказані правочини та угоди визнані недійсними, розірвані чи зобов'язання за ними припинились з інших підстав, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, тому не можуть бути повернуті на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Фастівтепломережа" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення та є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що мета договору спільної діяльності досягнута не була, доходи в результаті спільної діяльності не отримувались, а відтак і строк розподілу результатів спільної діяльності сторонами не настав. Скаржник також звертає увагу, що протоколами №1 та №2 погодження пусконалагоджувальних робіт, технологічних та екологічних випробувань за договором про спільну діяльність, як і угодами №1 та №2 не передбачено обов`язку позивача відшкодування витрат відповідачу та не визначено строк перерахування таких витрат. Також, на думку апелянта в матеріалах справи відсутні докази, що кошти в розмірі 365 008, 00 грн., які сплачені відповідачу згідно платіжних доручень №268 від 09.04.2015 року та №344 від 13.05.2015 року є внеском позивача у спільну діяльність та перераховані згідно угоди №1 та №2. Відтак, на думку скаржника, позивачем помилково без достатніх на те правових підстав перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 365 008, 00 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 17.09.2018 року у справі №911/739/18 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Фастівтепломережа" залишено без руху з підстави відсутності доказів сплати судового збору.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №911/739/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

11.10.2018 року від Комунального підприємства "Фастівтепломережа" подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Фастівтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року прийнято до провадження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Фастівтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року у справі №911/739/18 та призначено її розгляд на 08.11.2018 року.

01.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

08.11.2018 року від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №911/1998/18.

В судове засідання 08.11.2018 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання позивача про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням суду у справі №911/1998/18 колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.5) ч. 1 ст. 227 ГПК України, господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В обґрунтування свого клопотання позивач зазначає, що неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №911/1998/18 полягає в тому, що в ній оспорюється договір про спільну діяльність (простого товариства) від 30.07.2014 року, який є одним з основних доказів у даній справі.

Неможливість розгляду справи пов'язується із додатковими доказами, які суд отримає за результатами розгляду іншої справи, що мають істотне значення в даній справі, але не можуть бути отримані судом через обмеженість предметом доказування по даній справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що лише саме по собі зазначення про пов'язаність справи зі справою, що розглядається іншим судом, не може бути підставою для застосування п.5) ч. 1 ст. 227 ГПК України. Оскільки із змісту наведеного припису вбачається, що визначальним для зупинення провадження є саме об'єктивна неможливість розгляду даної справи, а колегією суддів не встановлено обставин, з якими закон пов'язує можливість зупинення провадження у справі.

При цьому слід враховувати, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для господарської справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

При цьому межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи і такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Колегія суддів також нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Крім того, колегія суддів в даному випадку зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Окрім цього, колегія суддів також звертає увагу, що господарський суд має право та зобов'язаний надати правову оцінку наданим сторонами письмовим доказам та самостійно встановити факт, на яких ґрунтуються позовні вимоги, незалежно від розгляду позовів в провадженні інших судів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №911/1998/18.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Промгазтехнологія" (сторона-1, відповідач) та Комунальним підприємством "Фастівтепломережа" (сторона-2, позивач) укладено договір про спільну діяльність відповідно до п.1.1., якого сторони за цим договором шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах (право власності, господарське відання, оперативного управління) зобов`язуються спільно діяти в сфері надання послуг теплопостачання установам, підприємствам, організаціям та населенню м. Фастова через приєднану мережу, яка перебуває на балансі сторони-2 та на підставі виданих строні-2 ліцензійних умов без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: забезпечення споживачів послугами теплопостачання, виробленими за рахунок використання альтернативного палива. (далі - договір, т.1, а.с. 14-19).

В розділі 2 договору визначено взаємні обов`язки сторін.

Відповідно до п. 2.1.3. передбачено, що у випадку необхідності здійснювати взаємне фінансування на безоплатній основі у відповідності до договорів, що укладатимуться між сторонами.

Згідно з п. 2.2. спільна діяльність сторін здійснюється відповідно до "Програми робіт", в якій сторони визначають детальний зміст, порядок, строки та інші умови спільної діяльності.

Пунктом 6.1.5. договору встановлено, що вклад сторони-1 (відповідача) складається зокрема з інших витрат передбачених додатковими угодами до договору внески.

Також, відповідно до п. 6.2.6. договору встановлено, що вклад сторони-2 (позивача) складається зокрема з інших витрат передбачених додатковими угодами до договору внески.

Тобто, сторони договору передбачили, що в разі необхідності є за можливе укладання додаткових договорів, якими будуть встановлюватись додаткові витрати сторін.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що спільні витрати та збитки сторін покриваються за рахунок результату спільної діяльності.

В матеріалах справи наявний протокол №1 від 02.03.2015 року про результати діяльності за лютий 2015 року за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року. (т.1, а.с. 177).

Відповідно до п.1 протоколу №1сторони домовились, що за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року сторона 1 (відповідача) поставила споживача ІІ групи, вироблену в результаті спільної діяльності, теплову енергію в обсязі 222, 517 Гкал

Пунктом 6 протоколу №1 сторони домовились, що за результатами спільної діяльності сторона2 (позивача), як оператор спільної діяльності, має перерахувати стороні1 (відповідачу) 206 738, 00 грн. без ПДВ у якості відшкодування витрат за період з 01 лютого по 28 лютого 2015 року.

Цей протокол є підставою для проведення розрахунків між сторонами договору про спільну діяльність. (п. 7, протоколу 1).

В матеріалах справи також наявна угода №1 від 02.03.2015 року про здійснення внесків за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року. (далі - угода №1, т.1, а.с. 179).

Як визначено у п. 1. угоди №1 відповідно до протоколу №1 від 02.03.2015 року погодження пусконалагоджувальних робіт теплотехнічних та екологічних випробувань теплових установок УТВ-1,5 по вул. Героїв Прикордонників, 1 в м. Фастові сторона-1 здійснила витрати на закупівлю та підготовку палива (технічний вуглець) в кількості 48 079 кг. на суму 206 738, 00 грн.

Відповідно до п. 2 угоди №1 сторони домовились, що сторона-2 має перерахувати стороні-1 206 738, 00 грн. у якості відшкодування витрат на закупівлю та підготовку палива, використаного на проведення пусконалагоджувальних робіт та еколого-теплотехнічних випробувань теплових установок.

Згідно з п.3 угоди №1 вказану оплату в сумі 206 738, 00 грн. сторони будуть вважати внеском строни-2 в спільну діяльність.

Пунктом 4 угоди №1 встановлено, що ця угода є підставою для проведення розрахунків між сторонами договору про спільну діяльність.

Крім того, між сторонами було укладено протокол №2 погодження пусконалагоджувальних робіт, теплотехнічних та екологічних випробувань за договором пр. спільну діяльність №1 від 30.07.2014 року. (т.1, а.с. 178).

Відповідно до п. 3 протоколу №2 для проведення пусконалагоджувальних робіт, теплотехнічних та екологічних випробувань використано палива у вигляду пило-повітряної суміші (технічний вуглець) в кількості 36 979 кг на суму 158 270, 00 грн.

Також, в матеріалах справи наявна угода №2 від 15.04.2015 року про здійснення внесків за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року. (далі - угода №1, т.1, а.с. 180).

Як визначено у п. 1. угоди №2 відповідно до протоколу №2 від 15.04.2015 року погодження пусконалагоджувальних робіт теплотехнічних та екологічних випробувань теплових установок УТВ-1,5 по вул. Героїв Прикордонників, 1 в м. Фастові сторона-1 здійснила витрати на закупівлю та підготовку палива (технічний вуглець) в кількості 36 979 кг. на суму 158 270, 00 грн.

В матеріалах справи наявний протокол №2 від 15.04.2015 року погодження пусконалагоджувальних робіт, теплотехнічних та екологічних випробувань за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року. (т.1, а.с. 178).

Відповідно до п. 2 угоди №2 сторони домовились, що сторона-2 має перерахувати стороні-1 158 270, 00 грн. у якості відшкодування витрат на закупівлю та підготовку палива, використаного на проведення пусконалагоджувальних робіт та еколого-теплотехнічних випробувань теплових установок.

Згідно з п.3 угоди №2 вказану оплату в сумі 158 270, 00 грн. сторони будуть вважати внеском строни-2 в спільну діяльність.

Пунктом 4 угоди №2 встановлено, що ця угода є підставою для проведення розрахунків між сторонами договору про спільну діяльність.

Отже в матеріалах справи наявні правочини відповідно до яких позивач взяв не себе зобов`язання перерахувати на користь відповідача суму в розмірі 365 008, 00 грн.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №268 від 09.04.2015 року відповідно до якого позивач сплатив на користь відповідача 206 738, 00 грн. з призначенням платежу: витрати за лютий місяць 2015 згідно протоколу № 1 від 02.03.2015 року. (т.1, а.с. 21).

Також, в матеріалах справи наявне платіжне доручення №334 від 13.05.2015 року відповідно до якого позивач сплатив на користь відповідача 158 270, 00 грн. з призначенням платежу: витрати на пусконалагоджувальні роботи згідно договору про спільну діяльність від 30.07.2014 року. (т.1, а.с. 22).

Дослідивши зазначені вище матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що сплата позивачем на користь відповідача 206 738, 00 грн. була здійснена на підставі взятого на себе зобов`язання відповідно угоди №1 від 02.03.2015 року, яка є додатковою угодою до договору про спільну діяльність від 30.07.2014 року, оскільки в п. 1 даної угоди є посилання на протокол №1 від 02.03.2015 року, який вказано у призначенні платежу платіжного доручення №268 від 09.04.2015 року.

Також, колегія суддів робить висновок, що сплата позивачем на користь відповідача 158 270, 00 грн. була здійснена на підставі взятого на себе зобов`язання відповідно угоди №2 від 15.04.2015 року, яка є додатковою угодою до договору про спільну діяльність від 30.07.2014 року, а в призначенні платежу платіжного доручення №334 від 13.05.2015 року зазначено саме витрати на пусконалагоджувальні роботи згідно договору про спільну діяльність від 30.07.2014 року, до якого й було укладено угоду №2 від 15.04.2015 року.

Як стверджує позивач, грошові кошти в розмірі 365 008, 00 грн. перераховані відповідачу, у розумінні статті 1212 ЦК України, утримуються відповідачем без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим останній зобов'язаний повернути позивачу вказану суму.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.02.2015 р. у справі № 3-11гс15.

Отже, колегія суддів зазначає, що аналіз викладеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

На підставі встановлених обставин справи, враховуючи той факт, що між сторонами у справі було укладено договір про спільну діяльність від 30.07.2014 року, угоду №1 від 02.03.2015 року про здійснення внесків за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року, угоду №2 від 15.04.2015 року погодження пусконалагоджувальних робіт, теплотехнічних та екологічних випробувань за договором про спільну діяльність від 30.07.2014 року, які на момент винесення рішення судом першої інстанції є чинними, відомостей щодо їх розірвання або відмови позивача від вказаних правочинів матеріали справи не містять, а спірні кошти відповідачем отримано в якості внеску позивачем в спільну діяльність колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені кошти відповідачем набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли поведінка набувача коштів або подія утворюють правову підставу для їх набуття (збереження), стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, була відсутня взагалі або ж коли набуття відбулось у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов, чого в даному випадку позивачем доведено не було.

З наведених підстав доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Отже, посилання позивача на ст. 1212 ЦК України є необґрунтованим, оскільки кошти відповідачем не були отримані без будь-яких правових підстав, а перераховані у якості внеску в спільну діяльність, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 365 008, 00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо посилання на п. 8.1. та п. 9.1. договору, зокрема доводи, що мета договору спільної діяльності досягнута не була, доходи в результаті спільної діяльності не отримувались, а відтак і строк розподілу результатів спільної діяльності сторонами не настав оскільки вони жодним чином не спростовують взятих позивачем на себе зобов`язань за угодою №1 та угодою №2.

Крім цього, п. 9.1. договору встановлено, що спільні витрати та збитки сторін покриваються за рахунок результату спільної діяльності, а результати спільної діяльності і порядок розподілу витрат встановлювались сторонами спільними протоколами 1, 2 та додатковими угодами.

Також, не доречним є посилання скаржника на те, що відповідно до умов угоди №1 та угоди №2 не встановлено строк перерахування коштів, тобто, позивачем визнає своє зобов`язання щодо перерахування таких коштів. Щодо строку, то дана підстава ніяким чином не спростовує отримання відповідачем спірних грошових коштів без достатніх на те правових підстав.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

постановив:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Фастівтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року у справі №911/739/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2018 року у справі №911/739/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/739/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.11.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз