ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Справа № 926/1194/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Байталюка В. Д., при секретарі судового засідання Боштан У. Г., розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради

до відповідачів:

1. фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»

про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в сумі 44275,98 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - головне управління ДФС в Чернівецькій області

представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Скирда В. Є., довіреність від 02.01.2018;

від третьої особи - Швець О. І., довіреність від 13.04.2018 № 27/24-13-10-02;

за участю прокурора - Козлової Ю. Г.

В С Т А Н О В И В :

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про стягнення:

- з першого відповідача (фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни) заборгованості за користування (оренда) земельною ділянкою площею 0,4250 га за період з 01.10.2016 по 31.10.2016 в сумі 5334,46 грн., згідно договору оренди землі від 21.06.2007 № 3824;

- з другого відповідача (товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс») заборгованості за користування (оренда) земельною ділянкою площею 0,4250 га за період з 01.11.2016 по 01.06.2017 в сумі 38941,52 грн., згідно договору оренди землі від 21.06.2007 № 3824.

Позов мотивується тим, що 21.06.2007 на підставі рішення 17 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 31.05.2007 № 323 між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Алергуш Л. Д., укладено договір оренди землі згідно якого орендодавець (позивач) надає а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в м. Чернівці на вул. Севастопольській, 6, загальною площею 0,4250 га, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1566932,00 грн. Згідно пункту 5 договору річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 28518,16 грн. Пунктом 6 договору встановлено, що розмір орендної плати індексується у відповідності із чинним законодавством України. Орендар самостійно щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати за результатами середньорічного індексу інфляції керуючись даними Державного комітету статистики України про середньорічний індекс інфляції та «Порядком проведення індексації грошової оцінки земель», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель». У відповідності до пункту 7 договору орендна плата вноситься орендарем рівними частинами на рахунок Чернівецької міської ради не пізніше 30-го числа місяця наступного за звітним. Термін дії договору до 01.06.2017. Так, рішенням 33 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 822 від 09.08.2017 договір оренди землі укладений з ФОП Алергуш Л. Д. припинено у зв'язку із завершенням терміну оренди земельної ділянки та переходом права власності на нерухоме майно до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». На вищевказаній земельній ділянці розміщені нежитлові приміщення, до складу яких входять приміщення адмінбудівлі літ «А» загальною площею 388,6 м. кв., гараж літ. «Б» загальною площею 176,2 м. кв., виробнича будівлю літ. «В» загальною площею 227 м. кв., склад літ. «Г» загальною площею 255,6 м. кв. та самочинне збудоване приміщення автосервісу загальною площею 226 м. кв., які до 01.11.2016 належали на праві власності Алергуш Л. Д. Однак, 01.11.2016 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відбувся перехід права власності на вказані вище об'єкти нерухомого майна до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на підставі договору іпотеки № 8335 від 22.10.2007 із внесеними змінами договором № 1 від 18.04.2011, договору про відступлення право вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, номер 2255 від 01.12.2015 та відбулася державна реєстрація права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». Таким чином 01.11.2016 у ФОП Алергуш Л. Д. автоматично припинилося, а у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» автоматично виникло право користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,4250 га, яка знаходиться за адресою: вул. Севастопольська, 6, м. Чернівці та одночасно відбулася заміна сторони в зобов'язанні за договором оренди землі № 3824 від 21.06.2007, а саме орендаря з ФОП Алергуш Л. Д. на ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». Однак, орендарі не здійснювали оплату за користування земельною ділянкою внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 44275,98 грн.: у ФОП Алергуш Л. Д. за період з 01.10.2016 по 31.10.2016 в сумі 5334,46 грн. та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» за період з 01.11.2016 по 01.06.2017 в сумі 38941,52 грн.

Ухвалою суду від 12.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.07.2018.

04.07.2018 від представника позивача надійшли письмові пояснення на позовну заяву в яких позивач підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі та просить задовольнити позов.

05.07.2018 від другого відповідача надійшов відзив на позов згідно змісту якого другий відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

Ухвалою суду від 05.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 22.08.2018 в режимі відеоконференції.

31.07.2018 на адресу суду від прокурора надійшла відповідь на відзив в якому прокурор заперечує проти відзиву другого відповідача та зазначає, що договір оренди землі, який укладений з попереднім власником нерухомого майна діє на тих самих умовах для нового власника, який набувши право власності на таке нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Тобто особа, яка набула право власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.

21.08.2018 від першого відповідача надійшла письмова заява в якій відповідачка зазначає, що нею здійснено оплату по договору оренди землі № 3824 від 21.06.2007 в сумі 5334,46 грн., що підтверджується квитанцією № 183 від 16.08.2018 та просить суд відмовити у задоволені позову щодо стягнення заборгованості з ФОП Алергуш Л. Д.

Ухвалою суду від 22.08.2018 відкладено підготовче засідання на 10.09.2018 в режимі відеоконференції.

10.09.2018 від представника позивача надійшла письмова заява про долучення додаткових документів до матеріалів справи та обґрунтування розрахунку суми заборгованості у зв'язку з чим позивач додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, а також просить суд розглядати справу без участі його представника.

Ухвалою суду від 10.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2018 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 26.09.2018 відкладено розгляд справи по суті на 08.10.2018 за клопотанням другого відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 08.10.2018 у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують вручення другому відповідачу ухвали суду від 26.09.2018 розгляд справи відкладено на 23.10.2018 в режимі відеоконференції.

До початку судового засідання від другого відповідача надійшло письмове клопотання про виклик та допит у якості свідка фізичну особі-підприємця Алергуш Любов Дмитрівну, також зобов'язати першого відповідача та позивача надіслати на адресу другого відповідача письмові заяви із додатками, які надані суду.

Стосовно клопотання другого відповідача про виклик свідка суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов'язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з'явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання. В ухвалі про виклик свідка суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Відповідно до частини першої статті 211 Господарського процесуального кодексу України допит свідка здійснюється тільки за ухвалою суду у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожний свідок допитується окремо.

Із аналізу вище викладених правових норм вбачається, що виклик судом свідка для допиту, можливий у разі суперечності чи наявності у суду сумніву щодо змісту, достовірності чи повноти обставинам, викладеним свідком у заяві.

Враховуючи відсутність заяви першого відповідача як свідка, - відсутні підстави для виклику першого відповідача у якості свідка, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання другого відповідача про виклик та допит свідка.

Стосовно клопотань другого відповідача про зобов'язання учасників справи надіслати на адресу другого відповідача заяви разом із додатками, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини дев'ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд звертає увагу другого відповідача, що докази подані позивачем та першим відповідачем у заявах від 21.08.2018 та від 10.09.2018 є публічно доступними (інформація з ЄДР стосовно реєстрації першого відповідача та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення 44 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 08.12.2017 № 1000) та є у другого відповідача (листи другого відповідача та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради), а додана до заяви першого відповідача банківська квитанція від 16.08.2018 № 183 підтверджує сплату першим відповідачем суми позову, про що неодноразово зазначено судом в ухвалах по даній справі.

Отже, у задоволенні клопотання другого відповідача про зобов'язання учасників справи надіслати на адресу другого відповідача заяви разом із додатками належить відмовити.

Позивач та перший відповідач, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Заслухавши пояснення прокурора, представників другого відповідача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2007 на підставі рішення 17 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 31.05.2007 № 323 між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Алергуш Л. Д., укладено договір оренди землі (далі - Договір) згідно якого орендодавець (позивач) надає а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в м. Чернівці на вул. Севастопольській, 6, загальною площею 0,4250 га, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1566932,00 грн., кадастровий № :26:002:0018.

Згідно пункту 5 Договору річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 28518,16 грн. Пунктом 6 Договору передбачено, що розмір орендної плати індексується у відповідності із чинним законодавством України. Орендар самостійно щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати за результатами середньорічного індексу інфляції керуючись даними Державного комітету статистики України про середньорічний індекс інфляції та «Порядком проведення індексації грошової оцінки земель», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».

У відповідності до пункту 7 Договору орендна плата вноситься орендарем рівними частинами на рахунок Чернівецької міської ради не пізніше 30-го числа місяця наступного за звітним. Термін дії Договору до 01.06.2017.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (статті 1 Закону України «Про оренду землі»). Аналогічні положення містить і частина перша статті 93 Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 792 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до статей 13, 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частини першої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За наслідками розгляду даного спору судом встановлено, що фізична особа-підприємець Алергуш Любов Дмитрівна не сплачувала орендну плату за жовтень 2016 року, чим порушила вимоги вищезазначеного законодавства України та умови Договору.

З поданого прокурором розрахунку заборгованості вбачається, що за жовтень 2016 року у першого відповідача виникла заборгованість в сумі 5334,46 грн. з урахуванням індексації.

Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з першого відповідача заборгованості за Договором, однак, враховуючи, що фізична особа-підприємець Алергуш Любов Дмитрівна вказану вище заборгованість сплатила 16.08.2018, тобто після відкриття провадження у даній справі, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською квитанцією від 15.08.2018 № 183, то провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

На вищевказаній земельній ділянці розміщені нежитлові приміщення, до складу яких входять приміщення адмінбудівлі літ «А» загальною площею 388,6 м. кв., гараж літ. «Б» загальною площею 176,2 м. кв., виробнича будівля літ. «В» загальною площею 227 м. кв., склад літ. «Г» загальною площею 255,6 м. кв. та самочинне збудоване приміщення автосервісу загальною площею 226 м. кв., які до 01.11.2016 належали на праві власності Алергуш Л. Д.

Відповідно до частини третьої статті 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

01.11.2016 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відбувся перехід права власності на вказані вище об'єкти нерухомого майна до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на підставі договору іпотеки № 8335 від 22.10.2007 із внесеними змінами договором № 1722 від 18.04.2011, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави № 2255 від 01.12.2015. При цьому припинено право власності на вказане нерухоме майно у фізичної особи-підприємця Алергуш Л. Д.

Рішенням 33 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 822 від 09.08.2017 договір оренди землі укладений з ФОП Алергуш Л. Д. припинено у зв'язку із завершенням терміну оренди земельної ділянки та переходом права власності на нерухоме майно до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс».

У відповідності до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

За положенням частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 Земельного кодексу України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки у частині щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Наведене також узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 08.06.2013 у справі № 21-804а16.

Наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. При цьому відповідний договір оренди землі припиняється щодо попереднього власника майна, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто договір оренди не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов'язанні. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 913/661/17 та від 03.03.2018 у справі № 904/6296/17.

Таким чином, Договір не був припинений повністю 01.11.2016, а був припинений лише щодо зобов'язань для фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни. Тобто з 01.11.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» фактично стало стороною Договору за яким у останнього виник обов'язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :26:002:0018.

Відповідно до пунктів 4 та 27 Договору від припинив свою дію 01.06.2017.

Тобто, прокурор правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з другого відповідача заборгованості за Договором за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, а тому вимоги прокурора в цій частині також э обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом здійснено перевірку заявленої до стягнення суми заборгованості з орендної плати та визнано її такою, що підлягає стягненню.

В матеріалах справи відсутні та не подані другим відповідачем докази сплати орендної плати за вказаний період за Договором.

Суд відхиляє недоречні посилання другого відповідача про неможливість користування ним земельною ділянкою за Договором, оскільки між відповідачами тривають судові процеси. Вказані посилання другого відповідача не підтверджені жодним доказом.

Також, суд не приймає до уваги посилання другого відповідача на те, що у державних реєстрах відсутні дані про державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки за другим відповідачем та, як наслідок відсутні правові підстави для стягнення з останнього орендної плати за землю. З аналізу правових норм статей 120, 125, 126 Земельного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що набувши право власності на об'єкти нерухомості у другого відповідача виник обов'язок (але не право) здійснити реєстрацію речового права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Щодо усного заперечення представника другого відповідача про неправомірність пред'явлення даного позову прокурором, суд зазначає наступне.

Статтею 121 Конституції України передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, в тому числі, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З положень частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Таким чином, будь-які порушення у цій сфері спричиняють шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з частиною першою статті 10 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на нерухоме майно.

Таким чином, Чернівецька міська рада є органом, що представляє територіальну громаду міста Чернівці та здійснює від імені територіальної громади міста Чернівці повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради обґрунтоване тим, що Чернівецькою міською радою належним чином не вживаються заходи щодо захисту прав та майнових інтересів територіальної громади міста Чернівці. На виконання вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура листом від 06.06.2018 повідомила Чернівецьку міську раду про пред'явлення позову в її інтересах.

З огляду на вищенаведене, звернення керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Чернівці, уповноваженим органом якої є Чернівецька міська рада.

Також, суд не приймає до уваги доданий другим відповідачем до відзиву на позов лист від 14.03.2018 вих. 1.107, а також додаткові докази подані позивачем до заяви від 10.09.2018 № 01/02-18-6502/01, оскільки в порушення вимог статті 91 Господарського процесуального кодексу України вказані письмові докази не засвідчені належним чином.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов прокурора про стягнення з відповідачів заборгованості за Договором є обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову прокуратурою Чернівецької області було сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.06.2018 № 585.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідачів, то відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України статті 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів належить стягнути на користь прокуратури Чернівецької області судовий збір пропорційно сумі задоволеного позову.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 231, статтями 129, 226, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В частині вимог керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни про стягнення заборгованості за Договором в сумі 5334,46 грн. провадження у справі закрити.

2. В частині вимог керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про стягнення заборгованості за Договором в сумі 38941,52 грн. позов задовольнити.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 13-В, ідентифікаційний код 38994463) на користь Чернівецької міської ради (Чернівецька область, м. Чернівці, Центральна площа, 1, ідентифікаційний код 04062216) заборгованість за Договором в сумі 38941,52 грн.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Алергуш Любові Дмитрівни (АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Чернівецької області (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. М. Кордуби, 21, ідентифікаційний код 02910120) 212,29 грн. судового збору.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 13-В, ідентифікаційний код 38994463) на користь прокуратури Чернівецької області (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. М. Кордуби, 21, ідентифікаційний код 02910120) 1549,71 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення (якщо оголошено вступну та резолютивну частини рішення - з дня складання повного судового рішення).

Повне рішення складено 24.10.2018.

Суддя В. Байталюк