Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. м. Рівне Справа № 918/605/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Петрук Маї Миколаївни

до Приватного підприємства "Мінераліз"

про стягнення заборгованості в сумі 44 236, 88 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: Петрук М.М.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2018 року Фізична особа-підприємець Петрук Мая Миколаївна (позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Мінераліз" (відповідач), про стягнення заборгованості в сумі 44 236, 88 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №62/ТЕП від 19.06.2018 року, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 44 009, 00 грн.

За прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позивач нарахував 3% річних в розмірі 227, 88 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/605/18, розгляд якої призначено на 17.10.2018 року, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

12.10.2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що з наданої позивачем копії міжнародної товарно - транспортної накладної неможливо встановити номер вказаної накладної, дату та місце її складання, крім того, в копії накладної не заповнені обов'язкові графи, що не може вважатися належним доказом.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року розгляд справи відкладено на 14.11.2018 року.

31.10.2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду позивач, разом з належним чином завіреною копією міжнародної товарно - транспортної накладної подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростував факт надання йому послуг перевезення товарів, а незгода відповідача з позовними вимогами зводиться тільки до певних недоліків документів, якими оформлено правовідносини, які склалися між ними, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.

У судове засідання 14.11.2018 року з'явилась позивач, представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, проте повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.11.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Пертук Маєю Миколаївною (експедитор, перевізник) та Приватним підприємством "Мінераліз" (замовник, відправник) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 62/ТЕП, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором перевізник зобов'язується доставляти (перевозити) мобільним транспортом довірений йому замовником (відправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник (відправник) зобов'язується сплачувати за перевезення вантажу плату.

Окрім безпосереднього здійснення перевезення, перевізник зобов'язується надати відправникові пов'язані із перевезенням вантажу та визначені цим договором та заявками (додатками) послуги із транспортного експедирування. Відправник та перевізник діють від свого імені та по дорученню організацій, довіреними особами яких вони являються та з якими вони мають прямі договірні відносини.

Згідно з п. 2.1 договору взаємовідносини сторін по даному договору регулюються чинним законодавством України та міжнародними Конвенціями в галузі міжнародних перевезень.

Конкретні обсяги вантажів, строки та граничні норми оплати перевезення по кожному конкретному замовленню оформлюються заявкою (додаток до даного договору), яка подається перевізнику у письмовій формі. Заявка вважається прийнятою до виконання, якщо вона підтверджена підписами уповноважених осіб та скріплена печатками обох сторін. Відправник зобов'язаний вказувати у заявці найменування вантажу, адреси завантаження та розвантаження, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, вагу, кількість місць, строки завантаження, розмір та форму оплати за перевезення.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата відправником здійснюється шляхом перерахування належних сум на розрахунковий рахунок перевізника протягом 3-х банківських днів з моменту отримання ним оригіналу рахунку, товарно - транспортної накладної, CMR, податкової накладної, акту виконаних робіт перевізника, якщо інше не вказано у заявці.

Договір вступає в силу з дня підписання і діє до 31.12.2018 року (п. 8.1. договору).

У відповідності до умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 62/ТЕП від 19.06.2018 року на підставі заявки № 1 від 19.06.2018 року сторони погодили перевезення за маршрутом: с. Козин Рокитнівський район, Рівненська область (Україна) - IndustriestraЯe 68169, Granosa AG, МANNHEIM, (Germany); дату завантаження: 22.06.2018 року, дату розвантаження: 28.06.2018 року, вартість перевезення: 44 009,00 грн по отриманню оригіналів документів протягом 15 банківських днів. Перевізник має надати оригінали документів по виконаному рейсу впродовж 3 днів розвантаження автомобіля на адресу експедитора.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах ст.ст.909, 919 Цивільного кодексу України.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору 22.06.2018 року завантажив товар та 28.06.2018 року здійснив доставку товару (коріандру) за адресою розвантаження, яку надав відправник, а саме Industriestraвe 68169, Granosa AG, МANNHEIM, Germany, у строк встановлений цим договором, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR за № 064500.

Отже, перевізник виконав зобов'язання, передбачені цим договором перед відправником.

Претензій відправника, стосовно невідповідності якості доставленого товару чи ненадання перевізником на товар товаросупровідних документів у повному обсязі, пред'явлено не було.

10.07.2018 року, відповідно до п. 4.1 договору, позивачем напрвлено рекомендованим листом на адресу відповідача оригінали рахунку ,товарно - транспортної накладної CMR, податкової накладної, акту виконаних робіт перевізника.

11.07.2018 року відповідачем отримано лист з оригіналами документів, що необхідні для здійснення оплати за послуги фрахту та експедиторських послуг, що стверджується чеком ПАТ «Укрпошта» за № 204 та інформацією про доставку рекомендованого повідомлення з сайту http://a.ukrposhta.ua/omap/s/map.html.

Крім цього, позивачем, повторно, 11.09.2018 року надіслано рекомендованим цінним листом з описом наступні документи: рахунок, акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна CMR, заявка, договір, що підтверджується чеком ПАТ «Укрпошта» № 494 та інформацією про доставку рекомендованого цінного листа з описом з сайту http://a.ukrposhta.ua/omap/s/map.html.

Відповідно до п. 3.1. договору обов'язком відправника є своєчасно оплатити виконане перевезення, згідно з умов даного договору.

Однак, після поставки товару за вказаною адресою перевізником та отриманням листа з оригіналами документів відправником, останнім не було перераховано кошти за перевезення вантажу перевізником в трьох денний строк відповідно до п. 4.1 договору.

Відповідно до п. 3.4. договору перевізник має право вимагати від замовника здійснення оплати за перевезення вантажу.

Відповідно до п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України.

Умовами заявки №1 від 19.06.2018 року передбачено, що вартість перевезення та експедиторських послуг становить 1450,00 євро по курсу НБУ в день розмитнення товару.

Відповідно до Акту №1-00000187 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.06.2018 року позивачем складено акт про те, що перевізником були проведені такі роботи: Міжнародні експедиційно - транспортні послуги (с. Козин, Рівненська область Україна - IndustriestraВe 68169, Granosa AG, MANNHEIM, Німеччина) автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ становить 44 009,00 грн, проте акт підписано позивачем та направлено рекомендованим листом з іншими оригіналами документів, які відповідач отримав 11.07.2018 року.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманих послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуг у розмірі 44 009,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати отриманих послуг на зазначену суму.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так як станом на 17.09.2018 року відправник не виконав свої зобов'язання, передбачених п.п. 3.1. 4.1. договору, то відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував на суму боргу 3 % річних у розмірі 227, 88 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Зважаючи на вищенаведене, здійснивши перерахунок суми трьох процентів річних, судом встановлено, що 227,88 грн 3% річних підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № 62/ТЕП від 19.06.2018 року та факту наявності заборгованості у розмірі 44 009,00 грн та 227, 88 грн 3% річних, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 44 236, 88 грн заборгованості підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Мінераліз" (35364, Рівненська область, Рівненський район, с. Грушвиця Друга, вул. Середній Гай, буд. 1А, кв. 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця Петрук Майї Миколаївни (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 44 009,00 грн, 227,88 грн 3 % річних та 1762,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно - Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2. ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.