ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року, м. Херсон, справа № 923/890/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Херсонського державного університету

про стягнення 2 092,18 грн,

за участю секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

16.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Херсонського державного університету, про стягнення 2 092,18 грн, з яких: 1 992,55 грн пені та 99,63 грн річних, які нараховані у зв’язку з несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором № 3532/15-ТЕ-33 від 10.03.2015 щодо оплати вартості поставленого природного газу.

У якості обґрунтування власної позиції, позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору № 3532/15-ТЕ-33 від 10.03.2015, виступаючи у якості продавця, продавав відповідачу, як покупцю, у 2015 році природний газ, але останнім були допущенні порушення його умов щодо строків фактичної оплати, а саме за зобов’язаннями по поставці у лютому 2015 року на 14 днів прострочення та по поставці у березні 2015 на 33 дні, а тому на підставі пункту 7.2. договору нарахована пеня у сумі 690,27 грн за період з 17.03.2015 по 30.03.2015, у сумі 1 302,29 грн за період з 15.04.2015 по 17.05.2015, а також річні у сумі 34,51 грн за період з 17.03.2015 по 30.03.2015 та у сумі 65,11 грн за період з 15.04.2015 по 17.05.2015.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір № 3532/15-ТЕ-33 від 10.03.2015,

- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2015,

- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015,

- довідка про стан розрахунків за отриманий газ,

- довідка про операції по договору № 3532/15-ТЕ-33 від 10.03.2015,

- розрахунок нарахованих сум.

Дії та аргументи відповідача

Відповідач у поданому до суду у встановлений строк відзиві на позов позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 17.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (16.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (19.11.2018) – відповідь на відзив. У свою чергу, відповідач надав відзив на позов, а позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі».

Суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а відповідачем – вимоги частини 3 цієї ж статті щодо подачі доказів разом відповідно із позовною заявою та відзивом на позов, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Обставини, які установлені судом

10.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Херсонським державним університетом був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 3532/15-ТЕ-33, відповідно до умов п.1.1. якого позивач, виступаючи в якості продавця, зобов’язався передати у власність відповідача, як покупця, протягом 2015 року природний газ, а відповідач, в свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити його за пунктом 6.1. шляхом стовідсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу, а у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до чотирнадцятого числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Поряд з цим, за пунктом 7.2. договору сторонами досягнуто згоди у випадку невиконання покупцем пункту 6.1. договору щодо нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Виконуючи взяті на себе зобов’язання за договором купівлі-продажу, позивачем передано у власність відповідачу обумовлений товар згідно з актами приймання-передачі природного газу:

- від 28.02.2015 на суму 29 993,77 грн,

- від 31.03.2015 на суму 24 006,81 грн,

Як слідує з довідки позивача під назвою: «Сальдо, підприємство «Херсонський державний університет» вказані суми вартості поставленого газу на час розгляду справи в суді сплачені відповідачем у повному розмірі, проте відповідно до довідки під назвою: «Операції по договору № 3532/15-ТЕ-33, підприємство «Херсонський державний університет» та розрахунку штрафних санкцій оплата вартості отриманого товару здійснювалася несвоєчасно. Зокрема, вартість поставленого газу за актом від 28.02.2015 у сумі 29 993,77 грн сплачена 31.03.2015, а за актом від 31.03.2015 – 24 006,81 грн сплачені 18.05.2015. Таким чином, прострочення оплати за актом від 28.02.2015 склало 14 днів, а за актом 31.03.2015 – 33 дні.

У зв’язку з несвоєчасною сплатою вказаних сум позивачем за період прострочення нараховані: за актом від 28.02.2015 – 690,27 грн пені та 34,51 грн річних; за актом від 31.03.2015 – 1 302,29 грн пені та 65,11 грн річних.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов’язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов’язань (майново-господарських зобов’язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір купівлі-продажу.

Зокрема, згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України «за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає …майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає … майно (товар) і зобов’язується сплатити за нього певну грошову суму».

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов’язань, за якими:

- «Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши есвоєчасну оплату вартості придбаного природного газу, порушив взяте на себе зобов’язання, а тому до нього можливе застосування пені, передбачене договором.

Зокрема, згідно із частиною 1 статті 199 ГК України «виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами». «До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України».

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що «учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором», а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими «санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки», серед яких - застосування «штрафних санкцій».

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України «штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання».

Натомість у відповідності до статті 232 ГК України «вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено» (частина 3).

У статті 549 ЦК України конкретизовано визначення штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Отже, пеня має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов’язання; за допомогою такої неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов’язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов’язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

З огляду на вказані правові приписи та фактичні обставини справи, суд стверджує, що відповідач, порушивши вказане зобов’язання, повинен на підставі пункту 7.2. договору, сплатити позивачу пеню у загальній сумі 1 992,55 грн.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань».

За таких обставин, відповідач повинен сплатити позивачу 99,63 грн річних.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 1 992,55 грн пені та 99,63 грн річних у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, а позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 881 грн покладається на відповідача у відповідності до положень статті 129 ГПК України, а інша сума судового збору у розмірі 881 грн підлягає поверненню позивачу на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якою «у разі …визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд … вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову», а також частини 1 статті 130 ГПК України аналогічного змісту.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Стягнути з Херсонського державного університету (73000 м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, буд. 27; ідентифікаційний код 02125609) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) – 1 992,55 грн пені, 99,63 грн річних та 881 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з державного бюджету 881 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                     М.К. Закурін