ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" жовтня 2018 р. Справа № 911/4058/15

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»

про стягнення 408 374 389,74 грн.

за участю представників учасників справи:

стягувач (скаржник): Малюга В.М. - предст. за дов. № 175 від 16.10.2018;

боржник: не з'явився;

ДВС: не з'явився;

встановив:

19.10.2018 на адресу господарського суду Київської області надійшла скарга публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», скаржник, стягувач) за вих. №08/13617 від 09.10.2018 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту), в якій просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту щодо ігнорування заяви ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 08/-10820 від 30.07.2018;

- зобов'язати державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту надіслати на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» інформацію про хід виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 05.08.2016 по справі № 911/4058/15.

Скарга обґрунтована тим, що у лютому 2018 року публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» направлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Київської області по справі № 911/4058/15, а 30.07.2018 - заяву за вих. № 08/-10820 про хід виконавчого провадження. Однак, як стверджує скаржник, всупереч Закону України «Про звернення громадян», відповідей, постанов про відкриття виконавчого провадження чи повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу разом із оригіналом судового наказу № 911/4058/15 від 07.09.2016 від зазначеного органу державної виконавчої служби скаржником отримано не було.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.10.2018 скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.10.2018, а також зобов'язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» надати суду докази звернення до ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту з заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Київської області від 07.09.2016 по справі № 911/4058/15 та з заявою про хід виконавчого провадження за вих. № 08/-10820 від 30.07.2018.

В судовому засіданні 29.10.2018 представник скаржника заявив клопотання про долучення до матеріалів справи інтернет-роздруківки про відстеження поштового відправлення Укрпошти за трек-кодом № 744. Вказане клопотання задоволено судом.

Представник скаржника в усному порядку обґрунтував доводи, викладені у скарзі, та просив суд задовольнити скаргу в повному обсязі. Представники боржника та органу державної виконавчої служби в судове засідання не з'явились, жодних пояснень чи заперечень на скаргу до суду не надсилали.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, зважаючи на строки встановлені ч. 1 ст. 342 ГПК України та керуючись ст. 42 ГПК України, яка зобов'язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також з огляду на те, що неявка представників боржника та органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за наявними матеріалами.

Розглянувши скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» на бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Київської області від 05.08.2016 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк»: 249 714 200,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 57 649 811,99 грн. заборгованості за процентами; 72 984 961,25 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 10 141 674,17 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту; 1 756 103,11 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 771 778,93 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів; 4 510 966,30 грн. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту; 10 835 893,99 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів. Також вирішено стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» в дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору. Відстрочено виконання рішення суду, після набрання ним законної сили, строком на 18 місяців до 05.01.2018.

07.09.2018, на виконання вказаного рішення, господарським судом Київської області видано відповідні накази.

Як стверджує скаржник, у лютому 2018 року засобами поштового зв'язку на адресу ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту ПАТ «ВіЕйБі Банк» направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом наказу господарського суду Київської області від 07.09.2016 по справі № 911/4058/15.

В подальшому, зі слів скаржника, 30.07.2018 до ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту ПАТ «ВіЕйБі Банк» було направлено заяву за вих. № 08/-10820 про хід виконавчого провадження рекомендованим листом.

Однак, як зазначив скаржник, всупереч Закону України «Про звернення громадян», відповідей, постанов про відкриття виконавчого провадження чи повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу разом із оригіналом судового наказу № 911/4058/15 від 07.09.2016 від зазначеного органу державної виконавчої служби скаржником отримано не було, що і стало підставою для звернення з даною скаргою до суду на бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту.

Дослідивши матеріали скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» суд вважає скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 18, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення стягувачем до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця стосовно ненадання інформації про хід виконавчого провадження є передчасним, оскільки фактично в матеріалах справи відсутні будь-які докази не лише звернення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ВПВР Департаменту ДВС Мін'юсту із заявою № 08/-10820 від 30.07.2018 про про хід виконавчого провадження, а й безпосередньо звернення стягувача до органу державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 07.09.2016 по справі № 911/4058/15.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами

Приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

З наданої представником скаржника в судовому засіданні інтернет-роздруківки про відстеження поштового відправлення Укрпошти за трек-кодом № 744 неможливо ідентифікувати яке саме та якій особі було направлено поштове відправлення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що вимоги скаржника, викладені в скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін