СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа № 917/343/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д. , суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.03.2018 серії КС №6537/10) за довіреністю від 08.06.2018 №14-120;

від відповідача ОСОБА_2 керівник згідно витягу з ЄДРПОУ;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

на рішення господарського суду Полтавської області від 17.07.2018, ухвалене у м. Полтава о 10год.59хв., повний текст якого складений 19.07.2018 (суддя Пушко І.І.),

у справі №917/343/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання», м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 758666,90грн,

ВСТАНОВИЛА:

26.03.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Кременчукгаз-постачання» про стягнення коштів в сумі 758666,90грн, з яких: 707575,28грн пені та 51091,62грн 3% річних, нарахованих в звязку з несвоєчасним виконанням грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н (т.1, а.с.3-7).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі №917/343/18 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Кременчукгаз-постачання» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13530,44грн 3% річних, 112515,18грн пені; 2614,00грн витрат по сплаті судового збору; в решті вимог в задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с.126-139).

Рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 112515,18грн пені та 13530,44грн 3 % річних з посиланням на статті 11, 16, 509, 526, 530, 546, 610, 611, 612, 629, 644, 692 ЦК України, статті 173, 216, 230, 231, 232, 236 ГК України, п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н мотивоване обґрунтованістю їх нарахування у звязку з простроченням виконання відповідачем грошових зобовязань, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н за період з 25.02.2016 по 13.11.2016, на заборгованість, яка була погашена боржником власними коштами поза межами відповідних спільних протокольних рішень.

В частині відмови у позові рішення місцевого господарського суду мотивовано безпідставністю нарахування пені, 3% річних на суму заборгованості у розмірі 57765935,63грн, погашення якої відбулось на підставі спільних протокольних рішень, оскільки у звязку з їх укладенням сторони змінили порядок і строк виконання частини грошових зобовязань за договором від 30.12.2015 №16-139-Н.

Крім того, судом першої інстанції з посиланням на статтю 551 ЦК України, статтю 233 ГК України зменшено розмір пені на 30% до 112515,18грн у звязку з тим, що: оплата за природний газ проводиться виключно в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов п.6.2 договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20; фактичне погашення відповідачем основного боргу здійснено до подання позову; враховано незначний період прострочення заборгованості та майнові інтереси обох сторін.

ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» із вказаним рішенням не погодилося та 29.08.2018 звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі №917/343/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 595060,10грн пені та 37561,18грн 3% річних та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення 595060,10грн пені та 37561,18грн 3% річних задовольнити; судові витрати покласти на відповідача (т.2,а.с.147-155).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що: по-перше, в порушення вимог ГПК України в оскаржуваному рішенні не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача; по-друге, судом невірно застосовані висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, оскільки вони стосуються виключно заборгованості, яка безпосередньо є предметом регулювання спільних протокольних рішень, та не стосується заборгованості, яка була погашена боржником власними коштами; по-третє, нарахування пені, 3% річних поза межами дії спільних протокольних рішень є правомірним; по-четверте, звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплати, здійсненій у порядку і строки, встановлені спільними протокольними рішеннями. Позивач вважає необґрунтованим зменшення судом пені, вказує на те, що суд зобовязаний був: з урахуванням вимог статті 551 ЦК України встановити факт значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків; обєктивно оцінити, чи є даний випадом винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. На думку скаржника, судом не зясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязань за спірним договором, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Відзивом від 28.08.2018 ТОВ «Кременчукгаз-постачання» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі №917/343/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що позивачем у розрахунку заборгованості за січень 2016 року нараховано пеню та 3% річних на суму 23280975,40грн в період з 25.02.2016 по 28.03.2016, яка врегульована спільними протокольними рішеннями.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі №917/343/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 595060,10грн пені та 37561,18грн 3% річних та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення 595060,10грн пені та 37561,18грн 3% річних задовольнити; судові витрати покласти на відповідача. При цьому зазначив, що кошти, які надійшли 29.03.2016 за спільними протокольними рішеннями у сумі 57765935,63грн, були частково зараховані в рахунок погашення заборгованості за січень 2016 року у сумі 36067191,68грн, а решта - за лютий 2016 року.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, зазначив, що позивачем протягом періоду з 14.01.2016 по 24.02.2016 сплачено власними коштами 28079211,19грн, решту суми 57765935,63грн за газ, поставлений у січні 2016 року, урегульовано спільними протокольними рішеннями від 19.02.2016 №№694,695, які укладені до закінчення розрахункового періоду за січень 2016року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

30.12.2015 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавцем) та ТОВ «Кременчукгаз-постачання» (покупцем) укладений договір купівлі-продажу природного газу №16-139-Н, п. 1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2016році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (т.1, а.с.17-27).

У пункті 1.2 цього договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Відповідно до п.2.1 цього договору (в редакції додаткової угоди від 30.04.2016 №4) постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 30.09.2016 газ обсягом до 78064,731тис.куб.м.

Пунктом 6.1 цього договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (п.6.2 цього договору).

Відповідно до п.6.4 цього договору в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

На виконання умов договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н позивачем поставлено відповідачеві протягом січня-вересня 2016 року природний газ на загальну суму 392894547,81грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 89716882,85грн, від 29.02.2016 на суму 83202351,05грн, від 31.03.2016 на суму 90145970,74грн, від 30.04.2016 на суму 44964832,33грн, від 31.05.2016 на суму 21624519,98грн, від 30.06.2016 на суму 14245533,44грн, від 31.07.2016 на суму 13548316,76, від 31.08.2016 на суму 13080001,37, від 30.09.2016 на суму 22366139,29грн (т.1, а.с.28-36).

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області (стороною №1), Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації (стороною №2), ТОВ «Кременчукгаз-постачання» (стороною №3), та НАК «Нафтогаз України» (стороною останньою) укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (т.1,а.с.75-97):

№694, п.п.2.4,2.5 якого встановлено, що сторона №2 перераховує стороні №3 кошти за субсидії у сумі 42789347,90грн із записом у графі «призначення платежу» за січень 2016 року «с» 42789347,90грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 №20. Сторона №3 перераховує стороні останній кошти в сумі 42789347,90грн, у тому числі ПДВ 7131557,98грн, за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.12.2015 №16-139-Н із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення за природний газ за 2016 рік, договір від 30.12.2015 №16-139-Н, у тому числі ПДВ 7131557,98грн.» (т.1,а.с.75-77);

№695, п.п.2.4,2.5 якого встановлено, що сторона №2 перераховує стороні №3 кошти за субсидії у сумі 14976587,73грн із записом у графі «призначення платежу» «за січень 2016 року «п» 2333802,84грн»; «за січень 2016року «с» 12642784,89. Постанова Уряду від 11.01.2005 №20». Сторона №3 перераховує стороні останній кошти в сумі 14976587,73грн, у тому числі ПДВ 2496097,96грн, за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.12.2015 №16-139-Н із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення за природний газ за 2016 рік, договір від 30.12.2015 №16-139-Н, у тому числі ПДВ 2496097,96грн» (т.1, а.с.80-84);

18.03.2016 №1007 на суму 41007217,84грн (т.1, а.с.85-89);

18.03.2016 №1008 на суму 21138496,63грн (т.1, а.с.90-94);

19.04.2016 №1291 на суму 19158646,26грн (т.1, а.с.95-99);

19.04.2016 №1293 на суму 41595012,06грн (т.1, а.с.100-104);

19.05.2016 №1540 на суму 11799404,24грн (т.1, а.с.105-109);

19.05.2016 №1541 на суму 20834879,26грн (т.1, а.с.110-114);

17.06.2016 №1768 на суму 5079931,02грн (т.1, а.с.115-119);

17.06.2016 №1770 на суму 7922418,46грн (т.1, а.с.120-124);

19.07.2016 №1878 на суму 1362069,35грн (т.1, а.с.125-129);

19.07.2016 №1879 на суму 3259031,06грн (т.1, а.с.130-134);

11.08.2016 №2089 на суму 5332748,07грн (т.1, а.с.135-139);

11.08.2016 №2090 на суму 7552320,97грн (т.1, а.с.140-144);

16.09.2016 №2335 на суму 1600000,00грн (т.1, а.с.145-149);

19.10.2016 №2513 на суму 4500000,00грн (т.1, а.с.150-154);

19.10.2016 №2515 на суму 4540000,00грн (т.1, а.с.155-159).

Факт виконання відповідачем вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету підтверджується платіжними дорученнями від 29.03.2016 №41, №42 на загальну суму 57765935,63грн, від 25.03.2016 №44, №45 на суму 62145714,47грн, від 22.04.2016 №№49,51 на суму 60753658,32грн, від 20.05.2016 №№54,55 на суму 32634283,50грн, від 21.06.2016 №60,61 на суму 13002349,48грн, від 20.07.2016 №№63,64 на суму 4621100,41грн, від 12.08.2016 №66,67 на суму 12885069,04грн, від 20.09.2016 №68 на суму 1600000грн, від 20.10.2016 №№70,72 на загальну суму 9040000,00грн (т.1, а.с.160-168).

Таким чином, відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, власними коштами та за спільними протокольними рішеннями, але з порушенням строків, визначених умовами договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н, що підтверджено випискою по особовому рахунку ПАТ «НАК «Нафтогаз України», платіжними дорученнями, а також представниками сторін в судовому засіданні (т.1,а.с.38-47,160-168).

26.03.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Кременчукгаз-постачання» про стягнення пені та 3% річних, нарахованих в звязку з несвоєчасним виконанням грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н (т.1, а.с.3-7).

17.07.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.126-139).

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог процесуального законодавства суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених обставин справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення 3% річних та пені, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору від 30.12.2015 №16-139-Н встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н, що було підтверджено представниками сторін у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з виписок по особовому рахунку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та платіжних доручень (т.1,а.с.38-47, 160-168).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він зобовязаний сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставлено природний газ в січні-вересні 2016року на загальну суму 392894547,81грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2016 на суму 89716882,85грн, від 29.02.2016 на суму 83202351,05грн, від 31.03.2016 на суму 90145970,74грн, від 30.04.2016 на суму 44964832,33грн, від 31.05.2016 на суму 21624519,98грн, від 30.06.2016 на суму 14245533,44грн, від 31.07.2016 на суму 13548316,76, від 31.08.2016 на суму 13080001,37, від 30.09.2016 на суму 22366139,29грн.

Часткову оплату за придбаний природний газ, поставлений у січні-вересні 2016 року в сумі 182842705,55грн відповідач здійснив на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання від 18.03.2016 №1007, №1008, від 19.04.2016 №1291, №1293, від 19.05.2016 №1540, №1541, від 17.06.2016 №1768, №1770, від 19.07.2016 №1878, №1879, від 11.08.2016 №2089, №2090, від 16.09.2016 №2335, № 2513, від 19.10.2016 №2515. Підписавши вказані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ, сторони погодилися із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ та теплопостачання, які визначені договором.

Решту оплат відповідач здійснив власними коштами, але частково з порушенням строків, що також підтверджено сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини 1 статті 75 ГПК України.

Враховуючи факт визнання відповідачем прострочення виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н, відсутність спору в частині задоволених позовних вимог, здійснивши перевірку розрахунку пені та 3% річних, а також враховуючи положення статті 75 ГПК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем відповідачеві пені у сумі 160735,97грн за період з 25.02.2016 по 13.11.2016 з урахуванням здійснених часткових оплат з простроченням строку виконання та 3% річних у сумі 13530,44грн.

В частині відмови у стягненні пені у розмірі 546839,31грн та 3% річних у сумі 37561,18грн, які нараховані за прострочення виконання зобовязань щодо оплати газу, поставленого у січні-вересні 2016 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

З умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н вбачається, що постачальник передає споживачеві газ з 01.01.2016, а отже першим місяцем поставки за цим договором є саме січень 2016, в якому, згідно акта приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 відповідачу поставлено газу на суму 89716882,85грн.

За умовами п.6.1 договору від 30.12.2015 №16-139-Н оплата газу здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий період.

З матеріалів справи вбачається, що з 14.01.2016 по 24.02.2016, тобто у межах розрахункового періоду, відповідачем сплачено 28079211,19грн за газ, поставлений у січні 2016 місяці, що також підтверджується розрахунками позивача та відповідача, які в цій частині співпадають.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.02.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області (стороною №1), Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації (стороною №2), ТОВ «Кременчукгаз-постачання» (стороною №3), та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (стороною останньою) укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання (надалі спільні протокольні рішення) №694 та №695 на суму 42789347,90грн та 14976587,73грн, відповідно, загальний розмір яких склав 57765935,63грн (т.1,а.с.75-82).

Пунктами 2.4, 2.5 спільного протокольного рішення №694 встановлено, що Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації перераховує ТОВ «Кременчукгаз-постачання» кошти за субсидії у сумі 42789347,90грн із записом у графі «призначення платежу» «за січень 2016 року «с» 42789347,90грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 №20.» ТОВ «Кременчукгаз-постачання» перераховує ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 42789347,90грн, у тому числі ПДВ 7131557,98грн, за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.12.2015 №16-139-Н із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення за природний газ за 2016 рік, договір від 30.12.2015 №16-139-Н, у тому числі ПДВ 7131557,98грн» (т.1,а.с.75-78).

У пунктах 2.4, 2.5 спільного протокольного рішення №695 визначено аналогічне призначення платежу (т.1. а.с.80-83).

Платіжними дорученнями від 29.03.2016 №41 і №42 ТОВ «Кременчукгаз-постачання» перерахувало ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 42789347,90грн та 14976587,73грн, відповідно, з зазначенням у графі призначення платежу номерів цих спільних протокольних рішень (т.1,а.с.160).

Таким чином, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації перерахував ТОВ «Кременчукгаз-постачання» кошти за субсидії за січень 2016 року, а ТОВ «Кременчукгаз-постачання» перераховував на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти для погашення заборгованості за спожитий природний газ за січень 2016 року згідно з договором від 30.12.2015 №16-139-Н на виконання спільних протокольних рішень №694 та №695.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 8 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N20, затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 N493/688, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за N1007/27452 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі Порядок).

Пунктом 1.2 Порядку ( в редакції, чинній на момент укладення спільних протокольних рішень) встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) (пункт 1.3 Порядку).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Згідно із пунктом 2.4 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та за електроенергію та за природний газ додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Порядок проведення розрахунків за теплопостачання, природний газ та його транспортування визначений п.2.7 Порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що після підписання цих спільних протокольних рішень проведення розрахунків за природний газ здійснюється відповідно до пункту 2.7 Порядку.

Підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу 30.12.2015 №16-139-Н.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н та частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за поставлений природний газ була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16 від 10.04.2018 у справі №908/63/17, від 13.03.2018 у справах №903/61/17, №926/33/17.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що пеня та 3% річних нараховані лише на суми заборгованості, які були здійснені поза межами спільних протокольних рішень. При цьому вказав, що за спільними протокольними рішеннями від 19.02.2016 №694, №695 кошти надійшли у березні 2016 року, а тому вони були частково зараховані за січень та частково за лютий 2016 року, оскільки станом на їх надходження розмір заборгованості за поставлений природний газ у січні 2016 року становив 36067491,68грн, що відповідає вимогам п 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи позивача необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, спільними протокольними рішенням від 19.02.2016 №694, №695 забезпечено виконання зобовязань відповідача саме за січень 2016 року, що вбачається з змісту самих цих рішень.

Крім того, першим місяцем постачання газу за договором від 30.12.2015 №16-139-Н є саме січень місяць, а отже посилання позивача на п.6.1 договору, яким встановлено, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця є необґрунтованими, оскільки заборгованості за попередній період у відповідача за договором 30.12.2015 №16-139-Н виникнути не могло, а отже кошти, які були сплачені на підставі спільних протокольних рішень від 19.02.2016 №694, №695 мали бути зараховані за зобовязаннями січня 2016року, на які, відповідно, не нараховуються пеня та 3% річних.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що порядок зарахування коштів за поставлений природний газ, визначений у п.6.4 договору від 30.12.2015 №16-139-Н, не поширюється на кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за поставлений газ на підставі спільних протокольних рішень від 19.02.2016 №№694,695, оскільки, як зазначалося вище з укладенням цих спільних протокольних рішень сторони за взаємною згодою змінили порядок та строки проведення розрахунків, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 10.04.2018 у справі №908/63/17, від 13.03.2018 у справі №903/61/17 та у справі №926/33/17.

Щодо правомірності зменшення розміру пені місцевим господарським судом суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-139-Н вбачається, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

У додатку 1 до Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 N758 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначений Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу, до якого включено, зокрема, ТОВ "Кременчукгаз-постачання".

Пунктом 1 вищезазначеного Положення встановлено, що воно визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу (далі - спеціальні обов'язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, а також для підтримання належного рівня безпеки постачання природного газу споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції, та з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено «відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ», п.1 якого встановлено, що Постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов'язків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Пунктами 2-4 цього Порядку визначено, що споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами. Уповноважений банк подає НКРЕКП перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2516, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.12.2015 №1505/27950 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затверджено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, який установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

З урахуванням наведених вище норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що на відповідача покладений обовязок забезпечення споживачів природним газом, кошти від яких надходять на рахунки із спеціальним режимом використання та використовуються для подальшого здійснення перерахування коштів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі нормативу перерахування коштів, встановленого НКРЕКП. А отже, несвоєчасність розрахунків за природний газ за договором від 25.06.2015 року № 16-139-Н обумовлено існуванням обєктивних причин, що не дозволяли йому своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобовязання та які не залежали від нього.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент звернення позивача з позовом до суду відсутня заборгованість відповідача за поставлений природний газ у спірний період.

Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, зокрема те, що оплата за природний газ проводилася відповідачем виключно в порядку та на умовах, визначених постановами Кабінету Міністрів України 01.10.2015 N758, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов п.6.1 договору, а також приймаючи до уваги встановлені судом причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, з урахуванням майнових інтересів обох сторін та у відповідності до ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України суд апеляційної інстанції вважає даний випадок винятковим, зобовязання відповідачем не виконувались з обєктивних причин, які не залежали від відповідача та погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 30 %.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції не було не зясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязань за спірним договором, а також не було оцінено розмір таких збитків, не приймаються до уваги оскільки основним завданням господарського судочинства є змагальність сторін. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу як суду першої, так і суду апеляційної інстанції на підтвердження факту завдання йому збитків та не навів відповідних обґрунтувань.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо встановлення всіх фактичних обставин справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі № 917/343/18 - без змін.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Керуючись ст.ст. 233, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 у справі №917/343/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 16.11.2018.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя В.В. Лакіза