ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2018 р. Справа№ 910/4491/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

без виклику сторін

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 (повний текст складено 28.08.2018)

у справі №910/4491/18 (суддя Н.І. Зеленіна)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія"

про стягнення 61284, 40 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" про стягнення 61 284, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем зобов`язання в частині оплати поставки товару за договором виконано з порушенням, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та штраф за неналежне виконання зобов`язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі №910/4491/18 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" штрафу у розмірі 28 156, 10 грн., пені у розмірі 4 124, 62 грн., 3% річних у розмірі 436, 62 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 750, 18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт того, що відповідач власні зобов`язання з оплати поставленого товару виконував з простроченням. Проте місцевий господарський суд зазначив, що враховуючи розмір несвоєчасно виконаного зобов`язання та розмір нарахованого штрафу, а також періоди допущених відповідачем прострочень, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення суми нарахованого штрафу на 50% - до 28 156, 10 грн. Окрім цього, місцевий господарський суд здійснив власні розрахунки сум пені, штрафу та 3% річних та встановив, що позивач помилково у своїх розрахунках не врахував перенесення строку виконання зобов`язання, що припадав на вихідні та святкові дні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 року в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір штрафу за прострочення оплати товару.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що на думку апелянта рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнято в результаті неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, скаржник вважає, що розмір неустойки є суттєво завищеним, таким, що суперечить принципам добросовісності та справедливості, тому й останній просив місцевий господарський суд зменшити його розмір. Проте, суд першої інстанції врахував вказані обставини лише частково, та відповідно, зменшив розмір неустойки на 50%, тоді коли відповідач просив зменшити цей розмір до 10%.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/4491/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі №910/4491/18.

Згідно з ч.1 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження, Розділ IV Перегляд судових рішень).

За правилами п.1 ч.5 ст.12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/4491/18 є вимоги про стягнення 61 284, 40 грн., що меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 300, 00 грн.) колегія суддів дійшла висновку, що дана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13, ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 16.10.2018 року про відкриття провадження у справі, колегією суддів повідомлено сторін, що за клопотанням учасника справи, поданого протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження суд може розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно з ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи з участю представників сторін не надійшло.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

15.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія" (покупець) укладено Договір № 15/01/15 (надалі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець) зобов'язався прийняти і сплатити товар на умовах вказаних рахунках-фактурах на кожну окрему партію (п. 1.1. Договору). (а.с. 59).

Відповідно до п. 2.1. договору найменування, ціна та кількість товару, який поставляється відповідно до умов цього Договору, вказуються у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 2.3. договору під партією Товару в цьому Договорі розуміється кількість Товару, відвантаженого в межах погодженого об'єму згідно рахунка-фактури та видаткової накладної.

Остаточна кількість товару визначається у видаткових накладних. (п. 2.3.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару узгоджується сторонами окремо при поставці кожної партії товару та зазначається у рахунку-фактурі та видатковій накладній на товар, які є невід'ємними частинами цього договору, зафіксована в національній валюті України - гривні.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що оплата товарів покупцем проводиться згідно рахунка-фактури в порядку 100% попередньої оплати за товар.

Згідно з п. 4.1. договору постачання товару за даною угодою здійснюється партіями згідно рахунка-фактури.

Датою поставки Товару вважається дата виписки видаткової накладної. (п. 4.3. договору).

Окрім цього сторони погодили окремі умови договору поставки по деяким партіям товару, зокрема: найменування товару, його кількість, ціну та вартість, строки та умови поставки товару, строки та умови оплати партії товару, а також відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату за поставлений Товар.

Зазначені вище умови були погоджені сторонами шляхом укладання додаткових угод, а саме:

- додаткова угода №2 від 31.03.2017 року (угода №2, а.с. 60);

- додаткова угода №3 від 06.04.2017 року (угода №3, а.с. 68);

- додаткова угода №8 від 12.05.2017 року (угода №8, а.с. 72);

- додаткова угода №10 від 23.05.2017 року (угода №10, а.с. 80);

- додаткова угода №11 від 12.05.2017 року (угода №11, а.с. 84);

- додаткова угода №13 від 21.06.2017 року (угода №13, а.с. 89);

- додаткова угода №14 від 27.06.2017 року (угода №14, а.с. 93);

- додаткова угода №15 від 04.07.2017 року (угода №15, а.с. 97);

- додаткова угода №16 від 11.07.2017 року (угода №16, а.с. 102);

- додаткова угода №17 від 20.07.2017 року (угода №17, а.с. 108);

- додаткова угода №18/1 від 10.08.2017 року (угода №18/1, а.с. 115);

- додаткова угода №19 від 05.09.2017 року (угода №19, а.с. 119);

- додаткова угода №20 від 06.09.2017 року (угода №20, а.с. 125);

- додаткова угода №21 від 13.09.2017 року (угода №21, а.с. 132);

- додаткова угода №22 від 19.09.2017 року (угода №22, а.с. 138);

- додаткова угода №23 від 05.02.2018 року (угода №23, а.с. 142);

- додаткова угода №24 від 05.02.2018 року (угода №24, а.с. 147).

Відповідно до п. 6. всіх додаткових угод визначено, що оплата погодженої партії товарів здійснюється шляхом перерахування коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця на умовах 100% оплати узгодженої партії товару на визначену суму та строки в угоді.

Згідно з п. 7 додаткових угод №2, 3, 8 та 10 сторони погодили, що у випадку порушення строків та порядку оплати товару, встановлених у п. 6, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

У всіх інших додаткових угода п. 7 викладено в наступній редакції - у випадку порушення строків та порядку оплати товару, встановлених у п. 6, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вказаної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять видаткові накладні (а.с. 61, 69, 73, 81, 85, 90, 94, 98, 103, 109, 116, 120, 126, 128, 133, 139, 143, 148) та товарно-транспортні накладні (а.с. 62, 70, 74, 82, 91, 95, 99, 104, 110, 117, 121, 127, 129, 134, 140, 144, 149) з яких вбачається належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару.

Відповідач, порушуючи умови договору, за поставлений позивачем товар розрахувався несвоєчасно, а саме з порушення умов додаткових угод в частині строків розрахунку за поставлений товар про, що свідчать платіжні доручення наявні в матеріалах справи (а.с. 71, 75-79, 83, 87-88, 92, 96, 100-101, 105-107, 111-114, 118, 122-124, 130-131, 135-137, 141, 145-146, 150-153).

Відтак, на переконання колегії суддів та в підтвердження висновків суду першої інстанції, вбачається наявність у відповідача несвоєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 480, 20 грн., 3% річних у розмірі 492, 00 грн. та штрафу у розмірі 56 312, 20.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вже було зазначено вище, сторони погодили в п.7 додаткових угод, що у випадку порушення строків та порядку оплати товару, встановлених у п. 6, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вказаної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умов наведених вище, з огляду на те, що відповідач прострочив виконання зобов'язань, а також здійснивши перевірку наданого позивачем та перевіреного місцевим господарським судом розгорнутого розрахунку позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума 3% річних становить - 436, 62 грн., а пеня 4 124, 42 грн., оскільки позивач у розрахунках 3 % річних та пені помилково не врахував перенесення строку виконання зобов'язання, що припадав на вихідні та світкові дні, на наступний робочий день, згідно з вимогами ст. 254 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, на підставі встановлених обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Відтак, факт вчинення порушення своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати відповідач не оспорює, а лише заявляє про те, що суд першої інстанції зменшив розмір штрафу, який підлягає до стягнення з нього не на 90%, а на 50%.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Правовідносини, які склались між сторонами є цивільними правовідносинами, які згідно ст.1 ЦК України засновані на юридичній рівності сторін, це відносини цивільно-правові, а відтак не має будь-яких привілеїв чи пільг в рамках виконання своїх договірних зобов'язань.

Зобов`язання повинно бути виконано, позивачем доведено належними доказами факт виконання ним умов договору та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати товару.

В той же час, відповідачем не надано доказів того, що послуги позивача надавались неналежним чином.

При цьому, відповідач не звертався до позивача з приводу неналежного надання послуг, тощо. Також апелянт не ставить під сумнів арифметичну правильність здійснених судом першої інстанції розрахунків.

Відтак, посилання скаржника на те, що місцевий господарський суд все ж таки звернув увагу та зменшив розмір штрафу на 50%, а не на 90%, як того просив відповідач не можуть бути підставою для скасування рішення.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 267, 269, 270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі №910/4491/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі № 910/4491/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4491/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун