РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.11.2018 Справа № 910/25507/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Стиль-Блюз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-плюс"

про стягнення 6 242 329,25 грн.

Головуючий суддя: Котков О.В.

Судді: Смирнова Ю.М.

Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Марків Н.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 06.11.2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника відповідача, що повне рішення буде складено 20.11.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-плюс" (відповідач) про стягнення 6 242 329,25 грн. - за договором безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007 року, з яких 5 510 590, 24 грн. - основного боргу, 239 409, 29 грн. - інфляційних втрат, 492 329, 72 грн. - 3% річних, а також про стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2013 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/25507/13 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2014 року зупинено провадження у справі № 910/25507/13 до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/6506/14 (набрання законної сили рішення у вказаній справі).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2015 року поновлено провадження у справі № 910/25507/13 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року призначено колегіальний розгляд справи № 910/25507/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року зупинено провадження у справі № 910/25507/13 до розгляду пов'язаної з нею справи№ 910/6506/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року поновлено провадження у справі № 910/25507/13 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року вжито заходи до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 рокузупинено провадження у справі № 910/25507/13 до розгляду пов'язаної з нею справи№ 910/3920/16.

09.07.2018 року через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" надійшло клопотання б/н від 09.07.2018 року "Про поновлення провадження у справі".

Розпорядженням керівника апарату № 05-23/1285 від 26.07.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/25507/13, у зв'язку лікарняним судді Мельника В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2018 року справу № 910/25507/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Котков О.В., судді: Пукшин Л.Г., Смирнова Ю.В.

При цьому, 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 року справу №910/25507/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя: Котков О.В., судді: Пукшин Л.Г., Смирнова Ю.В., поновлено провадження у справі №910/25507/13, ухвалено розгляд справи № №910/25507/13 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.08.2018 року.

10.08.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 10.08.2018 року "Про збільшення позовних вимог", в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 15 048 440,78 грн., з них: основного боргу - 5 510 590,24 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 8 276 906,54 грн. та 3% річних - 1 260 944,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява, приймаючи до уваги дотримання позивачем вимог ст.ст. 46, 182 Господарського процесуального кодексу України, прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2018 року підготовче засідання відкладено на 18.09.2018 року.

В підготовчому засіданні 18.09.2018 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 18.09.2018 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

01.10.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив №28/09/18-г/62 від 28.09.2018 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 укладено для виконання зобов'язань за договором № 7/7 дольової участі в будівництві житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення, прибудованими приміщеннями кіноконцертного залу та підземним паркінгом на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005 року є удаваним, спрямованим на ухилення позивача від сплати податків, а кошти сплачені позивачем відповідачу є внеском у дольову діяльність за договором № 7/7 від 13.05.2005 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 02.10.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/25507/13 до судового розгляду по суті на 06.11.2018 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

В судовому засіданні 06.11.2018 року представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в позові. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2007 року між ТОВ "Стиль-Блюз" та ТОВ "Кімет-Плюс" укладено договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 на умовах повернення (преамбула), відповідно до п. 1.1. якого ТОВ "Стиль-Блюз" зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, надати ТОВ "Кімет-Плюс" безвідсоткову фінансову допомогу на умовах повернення в сумі 4 823 860,00грн у наступному порядку (графіку): до 25.01.2008р. - 803 976,67 грн.; до 25.02.2008р. - 803 976,67 грн.; до 25.03.2008р. - 803 976,67 грн.; до 25.04.2008р. - 803 976,67 грн.; до 25.05.2008р. - 803 976,67 грн.; до 25.06.2008р. - 803 976,67 грн.

В п. 1.2. договору визначено, що ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язується повернути фінансову допомогу у встановлені цим договором строки.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що ТОВ "Стиль-Блюз" надає ТОВ "Кімет-Плюс" безвідсоткову фінансову допомогу на строк з 25.01.2008 р. до 25.12.2010 р.

Згідно з п. 2.3. договору ТОВ "Кімет-плюс" зобов'язане повернути безвідсоткову фінансову допомогу до 25.12.2010 року шляхом перерахування в безготівковій формі відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Стиль-Блюз" або провести розрахунки іншим, не забороненим чинним законодавством шляхом.

У пункті 5.1. договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

24.12.2007 року сторони уклали додаткову угоду до договору № 1/12, передбачивши, що надання коштів здійснюється на підставі розрахунку, який позивач надає відповідачу за один день до дати здійснення чергового платежу, крім того, встановивши, що договір пайової участі від 20.12.2007 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) є невід'ємною частиною договору № 1/12, сплата фінансової допомоги здійснюється частинами та коригується на індекс інфляції, що дзеркально відображає відповідні умови договору пайової участі.

Позивач на виконання умов договору безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007 року перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 5 510 590,24 грн. (з урахуванням коригування сум на індекс інфляції), що підтверджується відповідними банківськими виписками (копії міститься в матеріалах справи).

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у строк визначений договором, суму безвідсоткової фінансової допомоги позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5 510 590, 24 грн., а також штрафних санкцій, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007 року є договором позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Надання позики у сумі 5 510 590, 24 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення безвідсоткової фінансової допомоги до 25.12.2010 року.

При цьому, доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не містять.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов'язку з повернення фінансової допомоги, наданої позивачем за вказаним договором у розмірі 5 510 590, 24 грн. є 25.12.2010 року (включно).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Водночас, суд звертає увагу, що ТОВ "Кімет-Плюс" зверталося з позовом до ТОВ "Стиль-Блюз", щоб в судовому порядку:

- визнати договір № 1/12 з додатковою угодою до нього від 24.12.2007 р. удаваним правочином та встановити, що між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 7/7 щодо встановлення сум, строків та порядку фінансування відповідачем пайової участі на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста;

- визнати грошові кошти в сумі 5 510 590,25 грн., сплачені відповідачем на користь позивача за договором № 1/12, внеском ТОВ "Стиль-Блюз" до дольової діяльності сторін з будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення, прибудованими приміщеннями кіноконцертного залу та підземним паркінгом на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6;

- визнати договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 від 20.07.2007 р. недійсним частково у частині встановлення строку повернення коштів, які містяться в наступних пунктах:

п. 1.2 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язується повернути фінансову допомогу у встановлені договором строки";

п. 2.1 "ТОВ "Стиль-Блюз" надає ТОВ "Кімет-Плюс" безвідсоткову фінансову допомогу на строк з 25.01.2008 р. по 25.12.2010 р. Цей строк може бути продовжений за домовленістю сторін" - в частині встановлення строку надання допомоги по 25.12.2010 р.;

п. 2.3 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язане повернути безвідсоткову фінансову допомогу до 26.12.2010 р. шляхом перерахування в безготівковій формі відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Стиль-Блюз" або провести розрахунки іншим, не забороненим чинним законодавством шляхом".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року зупинено провадження у справі № 910/25507/13 до розгляду пов'язаної з нею справи№ 910/6506/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015 року у справі № 910/6506/14 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року у справі № 910/6506/14 - без змін.

Так, у постанові Вищого господарського суду України від 16.12.2015 року встановлено, що укладаючи спірний договір сторони передбачили всі його істотні умови, в тому числі: предмет договору, ціну, строк, порядок надання та повернення безвідсоткової фінансової допомоги, а співпадіння сум та строків з іншим договором не свідчить про удаваність оскаржуваного правочину. Таким чином, вимоги про визнання договору №1/12 з додатковою угодою до нього від 24.12.2007 р. удаваним правочином та про визнання недійсними до нього п.п.1.2, 2.1 та 2.3 цього договору не підлягають задоволенню.

Крім того, у вказаній постанові встановлено про необґрунтованість вимог про визнання грошових коштів в сумі 5 510 590,25 грн., сплачених ТОВ "Стиль-Блюз" на користь ТОВ "Кімет-Плюс" за договором №1/12, внеском відповідача до дольової діяльності сторін з будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення, прибудованими приміщеннями кіноконцертного залу та підземним паркінгом на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6. При цьому, договір безвідсоткової фінансової допомоги №1/12 міг би бути додатковою угодою до договору №7/7 дольової участі, але тільки за умови виконання позивачем своїх зобов'язань в частині надання земельної ділянки для спорудження об'єкту містобудування.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" про визнання договору безвідсоткової фінансової допомоги №1/12 від 20.12.2007 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 рокузупинено провадження у справі № 910/25507/13 до розгляду пов'язаної з нею справи№ 910/3920/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 року у справі №910/3920/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року у справі №910/3920/16 - без змін.

У вказаній постанові встановлено, що відповідність договору 1/12 на предмет дотримання при його вчиненні вимог частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України, вже була предметом оцінки у справі № 910/6506/14. Результатом розгляду справи № 910/6506/14 стали прийняті судові рішення, що набрали законної сили, про відмову ТОВ "Кімет-Плюс" у позові.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, фактичні обставини, встановлені у справах №910/6506/14 та №910/3920/16, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені постановами Вищого господарського суду України від 16.12.2015 року у справі № 910/6506/14 та від 24.01.2017 року у справі №910/3920/16, які набрали законної сили, зокрема, відповідність договору 1/12 на предмет дотримання при його вчиненні вимог частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України та необґрунтованість вимог про визнання грошових коштів в сумі 5 510 590,25 грн., сплачених ТОВ "Стиль-Блюз" на користь ТОВ "Кімет-Плюс" за договором №1/12, внеском ТОВ "Стиль-Блюз" до дольової діяльності сторін з будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення, прибудованими приміщеннями кіноконцертного залу та підземним паркінгом на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6. При цьому, договір безвідсоткової фінансової допомоги №1/12 міг би бути додатковою угодою до договору №7/7 дольової участі, але тільки за умови виконання ТОВ "Кімет-Плюс" своїх зобов'язань в частині надання земельної ділянки для спорудження об'єкту містобудування.

Отже, твердження відповідача про те, що договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 укладено для виконання зобов'язань за договором № 7/7 дольової участі в будівництві житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення, прибудованими приміщеннями кіноконцертного залу та підземним паркінгом на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005 року є удаваним, спрямованим на ухилення позивача від сплати податків, а кошти сплачені позивачем відповідачу є внеском у дольову діяльність за договором № 7/7 від 13.05.2005 року не приймаються до уваги, з огляду на встановлені судом факти та обставини у справах №910/6506/14 та №910/3920/16, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Враховуючи вищевикладене, договір безвідсоткової фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007 року є чинним, а строк виконання зобов'язань за яким щодо повернення грошових коштів у розмірі 5 510 590, 24 грн. таким, що настав.

Доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 5 510 590, 24 грн. відповідач не надав.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму безвідсоткової фінансової допомоги в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 5 510 590, 24 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь суму інфляційного збільшення суми боргу - 8 276 906,54 грн. та 3% річних - 1 260 944,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем зобов'язання з повернення суми фінансової допомоги, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних збитків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення суми боргу, суд дійшов висновку, що сума інфляційного збільшення суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах заявленого позивачем періоду, становить 8 177 806,73 грн., у відповідності нижченаведеного розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
26.12.2010 - 10.08.0.242..73
Таким чином, загальна сума інфляційного збільшення суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 8 177 806,73 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційного збільшення суми боргу в сумі 99 099,81 грн. позивачу належить відмовити.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах заявленого позивачем періоду становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 1 261 396,75 грн., у відповідності до наведеного нижче розрахунку:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
5510590.2426.12.2010 - 10.08.201827853 %1261396.75
Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення 3% річних, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 1 260 944,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

В ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 14 949 340,97 грн. з них: основного боргу - 5 510 590,24 грн. (п'ять мільйонів п'ятсот десять тисяч п'ятсот дев'яносто гривень 24 копійки), інфляційного збільшення суми боргу - 8 177 806,73 грн. (вісім мільйонів сто сімдесят сім тисяч вісімсот шість гривень 73 копійки) та 3% річних - 1 260 944,00 грн. (один мільйон двісті шістдесят тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 72 598,74 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України ).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 року, позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду) процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Як встановлено судом, в п. 2.3. договору сторони погодили, що строк повернення безвідсоткової фінансової допомоги до 25.12.2010 року.

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

З огляду на вищевикладене, позивач довідався про порушення свого права 25.12.2010 року (перший день прострочення виконання зобов'язання щодо повернення безвідсоткової фінансової допомоги).

Тобто, строк в межах якого позивач мав право звернутися до суду з даним позовом спливає 25.12.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 25.12.2013 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті в правому верхньому куті поштового конверту, в якому позивачем була надіслана позовна заява, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами позивачем не пропущений.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-плюс" (, адреса: 03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" (, адреса: 03134, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 9) грошові кошти: основного боргу - 5 510 590,24 грн. (п'ять мільйонів п'ятсот десять тисяч п'ятсот дев'яносто гривень 24 копійки), інфляційного збільшення суми боргу - 8 177 806,73 грн. (вісім мільйонів сто сімдесят сім тисяч вісімсот шість гривень 73 копійки), 3% річних - 1 260 944,00 грн. (один мільйон двісті шістдесят тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні) та судовий збір - 72 598,74 грн. (сімдесят дві тисячі п'ятсот дев'яносто вісім гривень 74 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.11.2018р.

Головуючий суддя О.В. Котков

Судді Ю.М.Смирнова

Л.Г.Пукшин