ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа№ 910/11837/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Коротун О.М.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Коротюк О.В., представник, адвокат згідно ордеру серії КВ №392573 від 12.11.18

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року (повний текст складено 28.08.2018 р.)

у справі № 910/11837/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства"

до 1. Вінницької обласної ради

2. Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Громадська організація "Асоціація спортивної боротьби Вінницької області"

2. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус"

про визнання протиправною бездіяльності та визнання договору укладеним, -

в с т а н о в и в :

Громадська організація "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Вінницької обласної ради та Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та визнання договору продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 вересня 2017 року у справі №910/11837/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 червня 2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 07 вересня 2017 року у №910/11837/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17 не прийнято до розгляду заяву Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" про уточнення позовних вимог. В задоволенні заяви Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" про зупинення провадження у справі відмовлено. Закрито провадження у справі №910/11837/17 за позовом Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" до Вінницької обласної ради та Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадської організації "Асоціація спортивної боротьби Вінницької області" та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус", про визнання протиправною бездіяльності та визнання договору укладеним (т.IV, а.с.109-113).

Громадська організація "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі № 910/11837/17, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови прийняти заяву ГО "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" про уточнення позовних вимог та в частині закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

24 вересня 2018 року від відповідача-2 надійшла заява, у якій викладено прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

24 вересня 2018 року від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, апеляційна скарга Громадської організації Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства у справі № 910/11837/17 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Коротун О.М.

26 жовтня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11837/17 (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Коротун О.М., Агрикова О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17, розгляд якої призначено на 13 листопада 2018 року.

Представник ГО "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" у судовому засіданні 13 листопада 2018 року надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати в частині в частині відмови прийняти заяву про уточнення позовних вимог та в частині закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

У судове засідання 13 листопада 2018 року представники Вінницької обласної ради, Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, Громадської організації "Асоціація спортивної боротьби Вінницької області" та ПАТ "Комерційний банк "Глобус" не з'явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень за ідентифікаторами 29, 953, довідкою ПАТ "Укрпшта" про причину повернення поштового відправлення "не значиться", копією Реєстру на відправлення кореспонденції з повідомленням Північним апеляційним господарським судом, роздруківкою з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення за індентифікатором 937 зі статусом "31.10.2018" "відправлення вручено: за довіреністю".

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників відповідачів та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідачів та третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

Громадська організація "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Вінницької обласної ради та Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності Вінницької обласної ради щодо не надання, у встановлений законом строк висновку - відповіді на питання продовження (припинення) договору від 24.05.2016 № 14-20 та визнання укладений між позивачем та Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (далі-відповідач-2) договір № 14-20 від 24.05.2016 оренди приміщення, яке розташоване на першому поверсі адмінбудинку по вул.Театральній, 14 у місті Вінниця, загальною площею 339,8 кв.м, продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням дозволів на передачу частини приміщень в суборенду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що бездіяльність відповідача-1 полягає у не надані ним у визначений договором строк відповіді про продовження (припинення) строку дії договору, а оскільки позивач продовжує користуватися орендованим приміщенням він має переважне право на укладення договору на новий строк.

30 липня 2018 року від відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (т.IV, а.с. 23-24).

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що у випадку задоволення позову, позивач мав би законне право займати орендовані приміщення у період з 24.05.2017 р. до 23.05.2018 р., тому враховуючи термін закінчення договору, предмет спору на дату судового засідання 06.08.2018 р. в Господарському суді міста Києва є відсутнім, як і неврегульовані питання між сторонами щодо предмету спору.

31 липня 2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив змінити шляхом уточнення в цій частині свої позовні вимоги, викладені у п. 2 прохальної частини позову /з дня набрання законної сили судовим рішенням/, яку обґрунтовано з підстав тривалості судового процесу та те, що вона спрямована на ефективне поновлення порушених прав позивача (т.IV, а.с. 47-48).

Відмовляючи у прийнятті заяви про уточнення позову, суд першої інстанції керувався відсутністю доказів направлення цієї заяви іншим сторонам справи, що свідчить про недотримання позивачем ч. 5 ст. 46 ГПК України, що є підставою для неприйняття до розгляду та повернення відповідної заяви заявнику.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, виходив з того, що: "станом на момент передання справи №910/11837/17 на новий розгляд Верховним Судом, предмет спору у даній справі став відсутній, оскільки строк, на який позивачем заявлено вимогу про продовження оренди, сплив 23.05.2018.".

Позивач у апеляційній скарзі, не погоджуючись оскаржуваною ухвалою в частині відмови у прийнятті заяви про уточнення зазначає, що ч. 5 ст. 46 ГПК України не зобов'язує сторону направляти листи з описом вкладення, а належним доказом направлення передбачених ст. 46 ГПК України документів є розрахунковий документ, а також те, що зміна предмета та підстав позову при новому розгляді справи допускається у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку зі зміною обставин справи, що сталось після закінчення підготовчого засідання (яка була обумовлена строком судового розгляду та попередньо встановленими умовами строку дії договору). Заперечуючи висновки суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, позивач посилався на те, що предмет спору (заявлена позивачем матеріально-правова вимога про визнання договору укладеним) не зник, а про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 - не вирішено. Крім того позивач вказує на те, що він не просив суд визнати договір укладеним з 24.05.2017 р.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на неї, зазначає, що заява про уточнення позовних вимог була обґрунтовано розцінена судом першої інстанції як зміна предмету позову. Всупереч ч.5 ст.46 ГПК України, позивачем не було направлено сторонам копію заяви про уточнення позовних вимог поштовим відправленням з описом вкладення, а з квитанції, наданої позивачем не вбачається, які саме документи відправлені та на яку адресу. Відповідач-1 зазначає, що з урахуванням змісту та характеру "уточнення" позовних вимог і обставин справи, позивачем заявлено нову вимогу (змінено предмет позову).

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Дослідивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог суд першої інстанції визнав таку заяву - заявою про зміну предмету позову, оскільки фактично позивач просить суд викласти пункт 2 прохальної частини позовної заяви в новій редакції, не змінюючи при цьому підстави позову.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої п. 2 ч. 2, ч. 3 або ч. 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі (ч. 5 ст. 46 ГПК України).

Відповідно до п. 2 Правил надання поштового зв'язку, затвердженим постановою КМУ від 05.03.2009 р. №270 розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

При цьому, у п. 61 цих Правил зазначено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Тобто поштовий чек є лише доказом надання позивачу послуг поштового зв'язку, а не доказом направлення конкретних документів, конкретним адресатам на конкретні адреси, яким є перевірений на відповідність вкладення опису відповідальним працівником поштового зв'язку опис вкладення.

З поданих позивачем оригіналів квитанцій ПАТ "Укрпошта" №№0000063 - 0000066 від 31.07.2018 неможливо встановити, який саме документ направлявся сторонам справи та на яку саме адресу.

Документів, які б достеменно свідчили про направлення на адреси сторін саме копії заяви про зміну предмету позову та доданих до неї документів, а саме опису вкладення у цінний лист - позивачем не подано.

Враховуючи відсутність доказів направлення позивачем іншим учасникам справи саме копії такої заяви та доданих до неї документів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість в силу вимог ч. 5 ст. 46 ГПК України неможливість прийняття заяви про уточнення позовних вимог до розгляду, з огляду на що апеляційна скарга позивача у вказаній частині є необґрунтованою.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне закриття провадження у справі слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, на яку послався суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної ради щодо не надання, у встановлений законом строк висновку - відповіді на питання продовження (припинення) договору від 24.05.2016 №14-20 та визнати укладений між позивачем та Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області договір №14-20 від 24.05.2016 оренди приміщення, яке розташоване на першому поверсі адмінбудинку по вул. Театральній, 14 у місті Вінниця, загальною площею 339,8 кв.м, продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням дозволів на передачу частини приміщень в суборенду.

Пунктом 10.1 зазначеного договору визначено строк його дії, а саме з 24.05.2016 до 23.05.2017, тобто один рік.

Відтак, предметом спору у даній справі є визнання договору №14-20 від 24.05.2016 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, тобто з 24.05.2017 по 23.05.2018, а також визнання незаконною бездіяльності відповідача-1.

Перебування орендованого за договором нерухомого майна у період з 24.05.2017 по 23.05.2018 у фактичному користуванні позивача - сторонами не заперечується.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 р. у справі № 3-568гс17.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №807/4142/14 викладено позицію відповідно до якої: "поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.".

Зазначаючи про те, що "станом на момент передання справи №910/11837/17 на новий розгляд Верховним Судом, предмет спору у даній справі став відсутній, оскільки строк, на який позивачем заявлено вимогу про продовження оренди, сплив 23.05.2018" та те, що "спірне нерухоме майно у період з 24.05.2017 по 23.05.2018 перебувало у фактичному користуванні позивача" суд першої інстанції не спростував та/або не підтвердив наявності у позивача переважного права на укладення договору найму на новий строк (який є аналогічним вищезазначеному), тобто реалізація переважного права на укладення договору на новий строк та користування відповідним майном за достатніх правових підстав, за захистом якого він звернувся з позовом у даній справі. Крім того, вимога про визнання незаконними дій відповідача-1 існування свого не припинила.

При цьому, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення попередніх інстанції та направляючи справу на новий розгляд, з посиланням на викладений у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі №3-266гс16 правовий висновок, зазначив про те, що: "Неврахування судом переважного перед іншими особами права наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, на укладання договору найму на новий строк, свідчить про ігнорування національними судами практики Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.".

Щодо відсутності предмету спору станом на момент прийняття постанови від 18.06.2018 р. Верховним Судом не зазначено.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При цьому, встановлення судом за результатами розгляду спору того, що право позивача не порушене має наслідком відмову у задоволенні позову, а не закриття провадження у справі.

Отже місцевий господарський суд допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вкладене, апеляційна скарга Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17 підлягає частковому задоволенню.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17 підлягає скасуванню в частині закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Положеннями ч. 14 ст. 129 ГПК України визначено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться та повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17 скасувати в частині закриття провадження у справі (п. 3 резолютивної частини).

3. Справу №910/11837/17 направити на розгляду до Господарського суду міста Києва.

4. Доручити Господарському суду міста Києва за результатами розгляду справи №910/11837/17 здійснити розподіл судових витрат за розгляд апеляційної скарги Громадської організації "Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №910/11837/17.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287- 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.М. Коротун

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 15.11.2018 р.