РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2018Справа № 910/10310/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, при секретарі судового засідання Хмельовському В.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/10310/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

(03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, )

в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 11/15, )

до Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (03150, м. Київ, вулиця Ділова, будинок 9 А, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" (03148, м.Київ, вул.Пшенична, буд.8, ).

про стягнення 106 060,88 грн,-

представники учасників справи:

від позивача: Касіяненко І.В. (довіреність № б/н від 31.08.18)

від відповідача: Поліщук С.С. (довіреність № 134 від 28.09.18)

від третьої особи: Наконечний О.М., (довіреність № б/н від 10.04.18)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 3 серпня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", про стягнення 106 060,88 грн, з яких: 105 800,00 грн - сума тендерного забезпечення, 260,88 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за банківською гарантією №1518-0318/GRP3t від 29.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

21.08.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.09.2018.

20.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" надійшов відзив на позовну заяву.

25.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 26.09.2018 року з'явились представники позивача та третьої особи. Представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 відкладено розгляд справи на 24.10.2018.

28.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла відповідь на відзив.

У судове засідання 24.10.2018 з'явилися представники учасників справи. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" у судовому засідання подав письмове клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" про зупинення провадження у справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд відзначає наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Під об'єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Зупиняючи провадження у справі через неможливість розглянути її до вирішення іншої справи, суди звертав увагу на положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також не зважили на те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Дослідивши подане Товариством з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" клопотання суд дійшов висновку про відмову в задоволенні останнього, оскільки розгляд господарської справи за позовом останнього до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання недійсним рішення тендерного комітету Філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого Протоколом розгляду тендерних пропозицій №1623/138/-18-Т від 08.05.2018 року (ідентифікатор закупівлі: UA-2018-03-13-001761-a). в частині відхилення пропозиції ТОВ "РКГРУП" на підставі п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про публічні закупівлі" та про зобов'язання прийняти нове рішення про відхилення тендерної пропозиції ТОВ "РКГРУП" на підставі п. 4 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про публічні закупівлі" жодним чином не впливає на розгляд справи №910/10310/18.

Таким чином, суд вважає, що обставини викладенні у клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" жодним чином не обґрунтовують неможливість самостійного дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи і встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як об'єктивна неможливість розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею справи.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" про зупинення провадження у справі.

Представник позивача надав пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги повністю.

Представник відповідача, надав пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем, 13.03.2018 оприлюднено оголошення про проведення процедури відкритих торгів на веб-порталі уповноваженого з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-03-13-001761-a) (назва предмету закупівлі за класифікатором ДК 021:2015:34630000-2 - частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху).

Як вбачається з матеріалів справи, учасниками відкритих торгів були товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "БУДКОМ" та товариство з обмеженою відповідальністю "РКГРУП".

Відповідно до статті 24 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право зазначити в оголошенні про проведення процедури закупівлі та в тендерній документації вимоги щодо надання забезпечення тендерної пропозиції.

За умовами тендерної документації забезпечення виконання зобов'язання, які виникають у зв'язку з поданням тендерної пропозиції, здійснюється учасником торгів шляхом надання банківської гарантії. Розмір забезпечення тендерної пропозиції визначено у розмірі 105 800, 00 грн.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Учасником процедури закупівлі - товариством з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" завантажено в електронному вигляді в якості забезпечення тендерної пропозиції банківську гарантію №1518-0318/GRP3t від 29.03.2018, за умовами якої відповідач (гарант) прийняв на себе безвідкличні та безумовні зобов'язання здійснити позивачу (беніфеціару) платіж на суму 105 800, 00 грн. Строк дії гарантії визначено по 06 серпня 2018 включно.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу розгляду тендерних пропозицій №1623/138/-18-Т від 08.05.2018 переможцем процедури закупівлі визнано товариство з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" та опубліковано повідомлення про намір укласти договір.

Згідно частини першої статті 26 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Відповідно до пункту 7.5 розділу 7 тендерної документації тендерною документацією замовник вимагає від учасника-переможця процедури закупівлі надання ним не пізніше дня укладання договору про закупівлю забезпечення виконання договору (договірне забезпечення) у розмірі 5% від вартості договору про закупівлю.

Проте, всупереч вимог тендерної документації учасником-переможцем не було надано забезпечення виконання договору.

Відповідно до вимог тендерної документації ненадання учасником забезпечення виконання договору, розцінюється замовником як відмова учасника від підписання договору без поважних причин.

Згідно частини третьої статті 32 Закону України "Про публічні закупівлі" у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або не укладання договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений цим Законом, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого Учасника та визначає переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув.

У зв'язку з тим, що третя особа у справі ТОВ "РКГРУП" відхилилась від підписання договору, позивач, 21.05.2018 звернувся до відповідача з вимогою № ЦЗВ- 20/1965 про виплату суми забезпечення тендерної пропозиції у встановлений Банківською гарантією строк.

Відповідно до банківської гарантії, відповідач зобов'язався сплатити повну суму тендерного забезпечення у розмірі 105 800, 00 грн за першою письмовою вимогою позивача протягом п'яти банківських днів.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

Відповідач, вимогу позивача залишив без задоволення, повідомивши у своєму листі від 25.06.2018, що подані останнім документи не підтверджують повноваження підписантів вимоги.

З означених підстав відповідач також заперечував проти позову у письмовому відзиві.

Щодо означеного твердження відповідача. Суд зазначає наступне.

Наказом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №100 від 24.02.2017 внесено зміни до положення про філію "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та викладено його в новій редакції. Уведено в дію структуру філії "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Відповідно до означеного положення, філія є відокремленим підрозділом товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені товариства та в його інтересах, здійснює делеговані товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства.

Пунктом 2.7 Положення визначено, що Філія має право від імені Товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреності, зокрема, але не виключно: вчиняти правочини, вести претензійну роботу, виступати позивачем, з усіма правами, наданими, законом позивачу, з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень. Директор Філії діє на підставі довіреності, виданої товариством у порядку, передбаченому статутом Товариства та Положенням.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на підставі довіреності від 03.07.2018 делегувало повноваження в.о. директору філії "ЦВЗ" Нікітіну Є.С. та заступнику директора філії "Центр забезпечення виробництва" Лапіну A.C. здійснювати дії, пов'язані з діяльністю філії "Центр забезпечення виробництва", діяти від імені довірителя підписувати, подавати, одержувати усі документи та виконувати всі передбачені дії, пов'язані з діяльністю Філії, її структурних підрозділів у встановленому порядку.

Таким чином, зазначені особи мають належним чином підтверджені повноваження діяти від імені публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Враховуючи зазначене, спростовуються доводи відповідача, викладені у письмовому відзиві з приводу того, що вимога позивача про сплату коштів не відповідала умовам гарантії.

Незважаючи на підтвердження при розгляді повноважень посадових осіб позивача, суд має окремо зазначити, що відповідач надав позивачу безвідкличну і безумовну гарантію, відповідно, його сумніви у повноваженнях підписантів вимоги ніяким чином не можуть надати йому право, передбачене статтею 565 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Надані учасниками провадження у даній справи пояснення та докази свідчать про недотримання відповідачем зобов'язання за гарантією щодо сплатити позивачу грошових коштів в розмірі 105 800, 00 грн., за письмовою вимогою позивача № ЦЗВ-20/1965 від 21.05.2018. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і наявних у ній доказів, позовна вимога про стягнення з відповідача тендерного забезпечення в розмірі 105 800, 00 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, зазначену позовну вимогу обгрунтованою.

З урахуванням наведеного, вимога про стягнення 3 % річних у розмірі 260, 88 грн. (період з 02.07.2018 по 31.07.2018) підлягає задоволенню.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач у встановленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних та допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх зобов'язання не надав, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" до приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "РКГРУП" про стягнення 106 060,88 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (03150, м. Київ, вул.. Ділова, будинок, 9А, ідентифікаційний код 21570492) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347) 105 800 (сто п'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. - сума тендерного забезпечення, 260 (двісті шістдесят) грн. 88 коп. - 3 % річних.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (03150, м. Київ, вул.. Ділова, будинок, 9А, ідентифікаційний код 21570492) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347)та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.11.2018

(у зв'язку із перебуванням судді Блажівської О.Є. на лікарняному з 29.10.2018 по 08.11.2018)

Суддя О.Є. Блажівська