СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа № 922/696/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

секретар судового засідання Склярук С.І.

за участю представників:

позивача - Шкурат О.М., за довіреністю;

відповідача-1 - не з'явився;

відповідача-2 - не з'явився;

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ вх. №6 Х/3 на рішення господарського суду Харківської області від 19.07.18 у справі № 922/696/18 (суддя - Смірнова О.В., повний текст складено та підписано 26.07.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк», м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс і Ко», м. Харків,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех», м. Харків,

про стягнення коштів в сумі 1 337 347,60 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс і Ко» (далі - ТОВ «Авіс і Ко», відповідач-1) заборгованості по кредитному договору № 12/08-З від 29.04.2008 р. за основним боргом за період з 19.02.2010 р. по 11.12.2017 р. у сумі 1 092 168,70 грн., з яких: 4 167,74 грн. - заборгованість по процентах поточна, 1 019 276,76 грн. - заборгованість по процентах прострочена, 32 602,34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 36 121,86 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах позовної давності;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех» (далі - ТОВ «Лабітех, відповідач-2) штрафу у сумі 170 850,00 грн. за невиконання умов договору іпотеки від 29.04.2008 р. № 8/08-З щодо страхування предмету іпотеки.

Позивач у позовній заяві також просить суд задовольнити заборгованість по кредитному договору та штраф у загальній сумі 1 263 018,70 грн. за рахунок предмету іпотеки - нежитлової будівлі літ. «Р-4», загальною площею 1 079,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, б.3, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г. 24.10.2003 р. за реєстром № 3334, акту прийому-передачі майна від 08.12.2003 р.; право власності зареєстроване КП «ХМБТІ» 15.03.2004 р., реєстраційний № 157933 номер запису 645 в книзі: 6.

В обґрунтування позову позивач посилається на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 р. у справі № 2-1923/10, яким встановлено факт існування порушеного права позивача, невиконання відповідачами зазначеного рішення суду та умов кредитного договору № 12/08-3 від 29.04.2008 р. (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 31.12.2008 р. до кредитного договору № 12/08-3 від 29.04.2008 р.), договору іпотеки № 8/08-3 від 29.04.2008 р. без оформлення заставної та інше.

В подальшому позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою № 517/619/2018 від 12.06.2018 р. про уточнення позовних вимог, в якій просить:

- стягнути з відповідача-1 заборгованість по кредитному договору № 12/08-З від 29.04.2008 р. за основним боргом за період з 19.02.2010 р. по 10.06.2018 р. у сумі 1 166 497,60 грн. (складається з 1 092 162,61 грн. - заборгованість по процентах прострочена, 34 857,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 39 477,40 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах позовної давності;

- стягнути з відповідача-2 штраф у сумі 170 850,00 грн. за невиконання умов договору іпотеки від 29.04.2008 р. № 8/08-З щодо страхування предмету іпотеки;

- заборгованість по кредитному договору та штраф у загальній сумі 1 337 347,60 грн. задовольнити за рахунок предмету іпотеки - вищезазначеної нежитлової будівлі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2018 р. у справі № 922/696/18 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті прийнято до розгляду заяву позивача № 517/619/2018 від 12.06.2018 р. про збільшення позовних вимог в порядку ст. 46 ГПК України. Даною ухвалою суду встановлено, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише збільшує суму позову. А отже, позов розглянуто з урахуванням зазначених уточнень.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.07.2018 р. у цій справі у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відносно позовних вимог до відповідача-1 рішення суду мотивоване тим, що позивач, звертаючись з позовною заявою до суду про погашення всієї заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, згідно з якою після стягнення в судовому порядку з ТОВ «Авіс і Ко» всієї заборгованості за кредитним договором, позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача-1 відсотків за цим договором та має право лише на отримання інфляційних втрат та 3 % річних згідно з положеннями ст. 625 ЦК України в межах позовної давності.

У задоволенні позовних вимог до відповідача-2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості судом першої інстанції відмовлено, а щодо стягнення з відповідача-2 штрафу в сумі 170 850,00 грн. за невиконання умов іпотечного договору про страхування предмету іпотеки - застосовано наслідки спливу позовної давності на підставі заяви відповідача-2.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Харківської області від 19.07.2018 р., позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та:

- стягнути з відповідача-1 заборгованість по кредитному договору № 12/08-З від 29.04.2008 р. за основним боргом за період з 19.02.2010 р. по 10.06.2018 р. у сумі 1 166 497,60 грн. (складається з 1 092 162,61 грн. - заборгованість по процентах прострочена, 34 857,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 39 477,40 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах позовної давності);

- стягнути з відповідача-2 штраф у сумі 170 850,00 грн. за невиконання умов договору іпотеки від 29.04.2008 р. № 8/08-З щодо страхування предмету іпотеки;

- заборгованість по кредитному договору та штраф у загальній сумі 1 263 018,70 грн. задовольнити за рахунок зазначеного предмету іпотеки.

Тобто, заявник апеляційної скарги просить суд апеляційної інстанції задовольнити позовні вимоги в редакції саме первісної позовної заяви без урахування заяви про уточнення позовних вимог № 517/619/2018 від 12.06.2018 р., якою позивачем збільшено суму заборгованості відповідача-1 за кредитним договором.

В обґрунтування апеляційної скарги, заявник посилається, зокрема, на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному дослідженні та з'ясуванні обставин справи, внаслідок чого судом зроблені висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи і порушують права, законні інтереси АБ «Укргазбанк», та дають підстави боржникам ухилитись від виконання своїх обов'язків за договорами в частині сплати банку відсотків за користування кредитними коштами.

Апелянт стверджує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України, тому позовні вимоги в частині стягнення прострочених процентів за користування кредитними коштами є правомірними, обгрунтованими та правильно розрахованими.

Заявник апеляційної скарги вважає, що господарський суд першої інстанції, встановивши прострочення відповідачем-1 повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства (ст.ст. 253-255, 549 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань») та умовам кредитного договору, в порушення вимог чинного законодавства дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів не містять правового обґрунтування.

На думку скаржника, місцевим господарським судом безпідставно застосовано наслідки спливу позовної давності до позовних вимог щодо стягнення з відповідача-2 штрафу, оскільки претензія № 1424 від 01.07.2015 р. стосується відповідного періоду дії договору - 2015 року. При цьому, позивач зауважує, що в межах даного позову ним не заявлено позовних вимог про стягнення з відповідача-2 штрафу за невиконання договору іпотеки за періоди, які виходять за межі позовної давності (2015-2016 роки).

ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, які містяться у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-1206цс15 та від 25.05.2016 р. у справі № 6-157цс16, тощо.

Відповідачі не виконали ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 р., від 31.08.2018 р., відзиви на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надали.

12.11.2018 р. на електронну адресу суду апеляційної інстанції від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення від 12.11.2018 р.

Згідно з актом Східного апеляційного господарського суду № 13-42/21 від 12.11.2018 р., зазначений документ не відповідає вимогам п. 1.5.4. Інструкції з діловодства в господарських судах України, а саме - лист не засвідчено електронним цифровим підписом. В даному акті також зазначено, що позивачу надіслано повідомлення про те, що документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису, не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або оригінал документа в паперовій формі.

З огляду на викладене, додаткові пояснення відповідача-2 не приймаються до уваги.

Представники позивача у судових засіданнях підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі.

Повноважні представники відповідачів у судові засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» (Банком), та ТОВ «Aвіс і Ко», як позичальником, укладено кредитний договір № 12/08-3 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 750 000,00 грн.

Згідно з п. 1.3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до цього договору).

Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору, за використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється розмірі 17,5% річних.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2008 р. до кредитного договору сторонами внесено зміни до умов п. 1.4.4. кредитного договору, виклавши даний пункт в наступній редакції:

Строк сплати процентів - один раз на місяць, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, окрім 05.12.2008 р., а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору.

Проценти сплачуються на рахунок № .980 в Харківській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО (350448), або на рахунок № 292.980 (у разі погашення процентів у термін до останнього робочого дня місяця, за який сплачуються проценти), а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору.

Проценти за листопад 2008 р. сплатити не пізніше 27.01.2009 р.

Пунктом 3.2.7 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції у випадку невиконання позичальником умов договору.

З аналізу умов кредитного договору та графіку погашення кредиту вбачається, що кінцевим строком погашення кредиту є 27.04.2018 р.

Відповідно до п.п. 3.3.13-3.3.17 кредитного договору, позичальник зобов'язався, одночасно з укладанням цього договору надати банку договори страхування предмету іпотеки, вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування, здійснювати страхування протягом усього строку кредитування, щоб страхове покриття за договорами страхування було безперервним та діяло протягом усього терміну користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк», як іпотекодержателем, та ТОВ «Лабітех», як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 8/08-3 без оформлення заставної (далі - іпотечний договір), посвідчений Чуєвою О.Д. - приватним нотаріусом ХМНО та зареєстрований в реєстрі за № 4865.

Згідно з п. 1.1. іпотечного договору, даний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору № 12/08-З від 29.04.2008 р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником - ТОВ «Авіс і Ко»

Умовами розділу ІІ іпотечного договору сторонами погоджено, що предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «Р-4», загальною площею 1 079,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, б. 3 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г. 24 жовтня 2003р. за реєстром № 3334, акту прийому-передачі майна від 08.12.2003 року. Право власності зареєстроване КП "ХМБТІ" 15.03.2004 року, реєстраційний №157933 номер запису 645 в книзі: 6.

Вартість предмета іпотеки станом на 24.04.2008 р., згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18637967, виданим Харківським БТІ 24.04.2008 р., становить 1 925 000,00 грн.

За згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 3 417 000,00 грн. Сторони визначили початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 90 % від вартості предмету іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

В силу п.3.3.4 іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний на період дії дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та надати іпотекодержателю укладений договір страхування (страхового полісу), а також надати іпотекодержателю докази сплати страхових платежів, що підтверджують дії договору страхування на строк не менший, ніж 12 місяців.

Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачена відповідальність іпотекодавця за невиконання пунктів 3.3.1-3.3.10 іпотечного договору, в тому числі і пункту 3.3.5, відповідно до якого Іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5 % від заставної вартості предмету іпотеки, згідно з п.2.2 цього договору.

Згідно з п. 7.1 іпотечного договору, дійсний договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє по день, в який сторони виконають в повному об'ємі свої зобов'язання за цим договором та кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ТОВ «Авіс і Ко», ТОВ «Лабітех», ОСОБА_5 про стягнення строкової заборгованості по кредиту у сумі 750 000,00 грн., простроченої заборгованості по процентах у сумі 125 772,45 грн., поточної заборгованості по процентах у сумі 6 472,60 грн., нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 17 604,79 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки - вищезазначену нежитлову будівлю в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 12/08-З від 29.04.2008 р.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 р. у справі № 2-1923/10 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» задоволено в повному обсязі, стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» солідарно з TOB «Aвіс і Ко» та з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 12/08-3 від 29.04.2008 р. в сумі 899 849,64 грн.; в рахунок погашення заборгованості TOB «Aвіс і Ко» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «Р-4», загальною площею 1 079,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Індустріальна, б. 3 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г. 24 жовтня 2003 року за реєстровим № 3334.

Даним рішенням суду встановлено факт виконання банком своїх зобов'язань за умовами кредитного договору у повному обсязі шляхом надання позичальнику кредитних коштів у сумі 750 000,00 грн.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 р. у справі № 2-1923/10 набрало законної сили 13.09.2013 року, на виконання якого судом видано відповідні виконавчі листи від 13.09.2013 р.

Вбачається, що виконавчі листи пред'явлено до виконання 10.05.2016 року та 12.10.2017 року, про що свідчать витяги від 05.01.2018 р. з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за номерами виконавчих проваджень № 54904264, № 51056881, відповідно до яких рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 року у справі № 2-1923/10 відповідачами не виконано.

Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 року у справі № 2-1923/10 заборгованість по кредитному договору стягнуто станом на 18.02.2010 року (включно), позивачем нараховано відповідачу-1 заборгованість в сумі 1 166 497,60 грн. за період з 19.02.2010 року по 10.06.2018 року, яка складається з: заборгованості по процентах простроченої у сумі 1 092 162,61 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності у сумі 34 857,59 грн., заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах позовної давності у сумі 39 477,40 грн.

В матеріалах справи містяться незасвідчені копії претензії № 1425 від 01.07.2015 р., яка адресована директору ТОВ «Авіс і Ко» про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 935 266,31 грн. за період з 19.02.2010 р. по 22.06.2015 р., та претензії № 1424 від 01.07.2015 р. з відміткою про направлення копії майновому поручителеві - директору ТОВ «Лабітех», на підтвердження надсилання яких позивачем надано 2 незасвідчені копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 01.07.2015 р., адресовані ТОВ «Лабітех» (т.1, а.с.149 на звороті, 160).

За змістом претензії № 1424 від 01.07.2015 р. позивач просив відповідачів сплатити:

- суму заборгованості нарахованих поточних процентів за період з 01.06.2015 р. по 22.06.2015 р. (включно), які становлять 8 150,53 грн.;

- суму заборгованості нарахованих прострочених процентів за період з 19.02.2010 р. по 31.05.2015 р. (включно), які становлять 661 210,24 грн.;

- штрафні санкції за період з 23.06.2014 р. по 22.06.2015 р., які становлять 95 055,54 грн.;

- пеню за несвоєчасну сплату процентів у сумі 49 520,70 грн.;

- штраф за порушення умов договору іпотеки щодо зобов'язань відносно страхування заставного майна та забезпечення безперервності дії відповідних договорів страхування у сумі 170 850,00 грн.

Позивач стверджує, що 26.12.2017 р. направив на адреси відповідачів листи-вимоги № 51708/748/2017, № 51708/750/2017 від 26.12.2017 р. про погашення боргу за нарахованими відсотками за період з 19.02.2010 року по 11.12.2017 року, проте доказів здійснення даного надсилання позивачем до матеріалів справи не надано.

Посилаючись на невиконання відповідачами листів-вимог № 51708/748/2017, № 51708/750/2017 від 26.12.2017 р., а також рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 року у справі № 2-1923/10 позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач, керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.2.7. кредитного договору, у 2010 році звернувся з позовом до відповідачів та ОСОБА_5 про погашення всієї заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У даній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від викладеного в якій правового висновку Касаційний цивільний суд бажає відступити, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, від 06 липня 2016 року у справі № 6-1047цс16, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 та від 27 вересня 2016 року у справі № 6-2096цс16.

Проте, у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наразі, позивач просить суд апеляційної інстанції застосувати умови договору щодо нарахування підвищеної процентної ставки та санкцій, передбачених, зокрема, п. 1.4 кредитного договору (з урахуванням внесених додатковою угодою від 31.12.2008 р. змін до даного пункту), п. 5.3 кредитного договору, які застосовуються у зв'язку з порушенням умов договору, неналежного виконання зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та інше, навіть після прийняття судом рішення про стягнення кредитної заборгованості та всупереч правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 910/11534/13-ц щодо зміни кредитором умов та строків повернення кредиту.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернувшись із згаданим позовом у 2010 році до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова банк таким діями на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому після стягнення у судовому порядку з відповідача-1 всієї суми заборгованості за кредитним договором, позивач втратив можливість нарахування та стягнення з 1-го відповідача відсотків за вказаним договором та має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на 3 % річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитним договором за період з 19.02.2010 р. по 10.06.2018 р. у загальній сумі 1 166 497,60 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому, посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-1206цс15, від 25.05.2016 р. у справі № 6-157цс16, від 14.02.2018 р. у справі № 572/2921/15-ц, від 18.01.2018 р. у справі № 309/4208/13-ц судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки у зазначених постановах викладена правова позиція (з якою Велика Палата Верховного Суду не погодилася), а саме про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін за кредитним договором, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, тому доводи заявника апеляційної скарги про зворотнє з відповідним посиланням на вказані постанови Верховного Суду України є необґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 штрафу у сумі 170 850,00 грн. за невиконання умов договору іпотеки в частині страхування предмету іпотеки судова колегія враховує наступне.

Як зазначено вище, умовами іпотечного договору сторонами погоджена вартість предмету іпотеки в розмірі 3 417 000,00 грн., тому позивачем нараховано відповідачу-2 штраф за невиконання умов іпотечного договору щодо страхування предмету іпотеки в сумі 170 850,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем-2 умов п. 3.3.4. іпотечного договору, тому позивачем правомірно та обґрунтовано заявлено до стягнення штраф у сумі 170 850,00 грн., проте на стадії підготовчого провадження у місцевому господарському суді відповідачем-2 у додаткових поясненнях б/н від 15.05.2018 р. заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Наразі, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами абз. 3 п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був обізнаний про порушення відповідачем-2 умов п.3.3.4 іпотечного договору ще в липні 2015 року, що підтверджується претензією № 1424 від 01.07.2015 року (т. 1 а.с. 158), яка адресована відповідачам.

Доказів переривання позовної давності матеріали справи не містять.

Таким чином, станом на час звернення з даним позовом до суду (23.03.2018 року), позовна давність стосовно вимоги про стягнення з відповідача-2 штрафу в сумі 170 850,00 грн. сплила.

Посилання позивача на несплату відповідачем-2 страхового платежу саме за період з 29.04.2018 року по 07.06.2018 року та відсутність позовних вимог про стягнення з відповідача-2 штрафу за невиконання умов договору іпотеки за періоди, які виходять за межі позовної давності (2015-2016 роки) є безпідставними у зв'язку з недоведеністю обставин, які свідчать про інший початок перебігу позовної давності.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано наслідки спливу позовної давності відносно вимоги про стягнення з відповідача-2 штрафу у сумі 170 850,00 грн. та відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та штрафом судова колегія вбачається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Згідно з ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитним договором за період з 19.02.2010 року по 10.06.2018 року в сумі 1 166 497,60 грн., відмову у стягненні з відповідача-2 штрафу у сумі 170 850,00 грн., з якими погоджується суд апеляційної інстанції, а також акцесорний характер зобов'язання відповідача-2 перед позивачем в контексті приписів зазначених норм та умов іпотечного договору, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 19.07.2018 р. у справі № 922/696/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 16.11.2018 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця