РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018Справа № 910/9272/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна»

про стягнення 136000,00 грн.

Представники:

від позивача: Данилов К.О.

від відповідача: Солод І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Беніш Джі Пі Ес Україна" про стягнення 68000,00 грн. штрафу та 68000,00 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2015 №74-р/к щодо сплати 68000,00 грн. штрафу, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у вказаному розмірі, а також пеню у зв'язку з невиконанням рішення у розмірі 68000,00 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції.

Зважаючи на наведені імперативні приписи пункту 5 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 21.08.2018.

10.08.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.08.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 21.08.2018 з'явилися представники сторін.

Представник відповідача подав клопотання про застосування строку позовної давності та залишення позову без розгляду. Представник позивача заявив клопотання про необхідність оголошення перерви в підготовчому засіданні для подання письмових заперечень на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Суд задовольнив клопотання позивача та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 11.09.2018.

03.09.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та залишення позову без розгляду.

У підготовче засідання 11.09.2018 з'явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 11.09.2018 судом з'ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі № 910/9272/18, призначити справу до судового розгляду по суті на 23.10.2018.

У судове засідання 23.10.2018 з'явились представники сторін.

У судовому засіданні 23.10.2018 оголошено перерву до 13.11.2018.

У судове засідання 23.10.2018 з'явились представники сторін. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти позову заперечив.

У судовому засіданні 13.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2015 № 74-р/к у справі № 2/01-03-15 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення) визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Супутник-Сек'юріті», погодивши під час проведення торгів на закупівлю послуг з управління обчислювальними засобами 72.30.1 (послуг із забезпечення функціонування автоматизованої системи диспетчерського управління рухом міського наземного пасажирського транспорту Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3»), що проводилось КП «Тролейбусне депо №3» у 2012 році, свої пропозиції конкурсних торгів з метою забезпечення перемоги ТОВ «Беніш Джі Пі Ес Україна», вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Відповідно до п.2. резолютивної частини Рішення, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» було накладено штраф у розмірі 68000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Як зазначав позивач, посилаючись на текст апеляційної скарги відповідача від 16.06.2016 №378-16, поданій у межах судової справи про оскарження Рішення, копія Рішення була отримана відповідачем 27.10.2015. Вказаний факт відповідачем не заперечувався.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем не виконано рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2015 №74-р/к щодо сплати 68000,00 грн. штрафу, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у вказаному розмірі, а також пеню у зв'язку з невиконанням рішення у розмірі 68000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що строк притягнення відповідача до відповідальності починається з 17.03.2012 та закінчується 03.06.2017 (в межах передбаченого ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» п'ятирічного строку давності), за виключенням періоду розгляду позивачем справи (з 05.01.2015 по 25.03.2015), в який перебіг строку давності зупиняється. Відповідач зазначає, що у суду відсутні підстави відмежовувати поняття «притягнення до відповідальності» від поняття «пред'явлення вимог про стягнення штрафу», оскільки в даному разі вони тотожні за змістом, оскільки ніяке позасудове притягнення до відповідальності неможливе, а тому пред'явлення до суду вимог про застосування до суб'єкта господарювання санкцій за порушення законодавства про захист економічної конкуренції і означає притягнення такого суб'єкта до відповідальності.

Відповідно до поданого 21.08.2018 клопотання відповідач просить суд застосувати у даній справі строки позовної давності відповідно до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України, оскільки Рішення позивач прийняв 25.03.2015, строк для звернення з позовом про стягнення для позивача сплинув 26.03.2016 із розрахунку як спеціальний, та 26.03.2018 із розрахунку як загальний.

Заперечуючи проти наведених доводів відповідача, позивач вказує, що ним не порушено строки притягнення відповідача до відповідальності, оскільки порушення вчинене у 2012 році, справу розпочато 05.01.2015, Рішення прийнято 25.03.2015. Також відповідачем ототожнюються строки притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції зі строками стягнення штрафу та пені, оскільки Законом України «Про захист економічної конкуренції» не встановлено строків для подання позову про стягнення штрафу і пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 56 зазначеного Закону особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як зазначав позивач, посилаючись на текст апеляційної скарги відповідача від 16.06.2016 №378-16, поданій у межах судової справи про оскарження Рішення, копія Рішення була отримана відповідачем 27.10.2015. Вказаний факт відповідачем не заперечувався.

Так, кінцевий термін сплати відповідачем штрафу є 28.12.2015 (оскільки 27.12.2015 - вихідний день).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійним Рішення (справа №922/5616/15).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.10.2015 порушено провадження у справі № 922/5616/15.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2015 у межах провадження у справі №922/5616/15 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» з самостійними позовними вимогами до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в частині стягнення з ТОВ «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» штрафу у розмірі 10500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 у справі № 922/5616/15 частково задоволено позовні вимоги ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» про визнання недійсними пунктів 1, 2 резолютивної частини Рішення та задоволено позовні вимоги ТОВ «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 прийнято апеляційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 у справі 922/5616/15 апеляційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.04.2016 прийнято касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2016 у справі №922/5616/15 касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 у справі №922/5616/15 скасовано, справу №922/5616/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.04.2016 призначено розгляд справи № 922/5616/15.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.06.2016 у задоволенні позову ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» та ТОВ «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 у справі № 922/5616/15 апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» задоволено, а рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2016 скасовано повністю. Прийнято нове рішення, яким у позові ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» відмовлено частково. Визнано недійсними пункти 1 та 2 Рішення. Позовні вимоги ТОВ «СУПУТНИК-СЕК'ЮРІТІ» задоволено повністю. Скасовано пункт 3 Рішення № 74-р/к.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.11.2016 прийнято касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі №922/5616/15 касаційну скаргу територіального відділення задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 у справі №922/5616/15 скасовано, справу №922/5616/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2016 призначено розгляд справи № 922/5616/15.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.03.2017 у задоволенні позову ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» та ТОВ «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 922/5616/15 апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.08.2017 прийнято касаційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС Україна» у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 у справі 922/5616/15 касаційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі №922/5616/15 скасовано, справу №922/5616/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.09.2017 призначено розгляд справи № 922/5616/15.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.11.2017 у задоволенні позову ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» та ТОВ «СУПУТНИК- СЕК'ЮРІТІ» відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» у справі № 922/5616/15 до провадження.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі № 922/5616/15 апеляційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» у справі № 922/5616/15.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15 касаційну скаргу ТОВ «БЕНІШ ДЖІ ПІ ЕС УКРАЇНА» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 - без змін.

Так, з огляду на те, що Рішення у встановленому законом порядку не визнане недійсним, таке Рішення в силу ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є обов'язковим для виконання.

Згідно ч. 8 ст. 56 цього ж Закону, протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення відповідно документи, що підтверджують сплату штрафу.

Станом на день розгляду спору штраф відповідачем не сплачений, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ухилився від виплати у встановлений Законом термін накладеного на нього позивачем штрафу.

Також позивач нараховує відповідачеві пеню у розмірі 68000,00 грн. за прострочення сплати штрафу за періоди: з 24.02.2016 до 03.04.2016 (включно) - 60 днів; з 15.04.2016 до 28.04.2016 (включно) - 14 днів; з 10.06.2016 до 03.07.2016 (включно) - 24 дні; з 06.09.2016 до 10.11.2016 (включно) - 66 днів; з 07.12.2016 до 22.12.2016 (включно) - 16 днів; з 08.03.2017 до 05.04.2017 (включно) - 29 днів; з 17.05.2017 до 06.08.2017 (включно) - 82 дні; з 30.08.2017 до 12.09.2017 (включно) -14 днів; з 14.11.2017 до 13.12.2017 (включно) - 30 днів; з 14.02.2018 до 05.04.2018 (включно) - 51 день; з 13.06.2018 до 09.07.2018 (включно) - 27 днів.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, суд зазначає, що тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Так, наданий позивачем розрахунок враховує періоди, коли нарахування пені зупинялось у зв'язку з оскарженням відповідачем Рішення (періоди у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови).

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Сума штрафу, накладеного Рішенням, складає 68000 грн. Розмір пені за один день складає 1020 грн. (68000,00 х 1,5 %= 1020 грн.)

За заявлені позивачем періоди, з урахуванням періодів, коли нарахування пені зупинялось, прострочено 413 днів сплати штрафу.

За вказаний період сума пені за прострочення сплати штрафу складає 421260,00 грн.

Отже, сума пені, що підлягає стягненню з урахуванням встановлених обмежень (ст. 56 Закону), становить 68000,00 грн., оскільки, сума штрафу, накладеного Рішенням, складає 68000,00 грн.

Щодо доводів відповідача про сплив строків для притягнення відповідача до відповідальності та для звернення до суду з позовом про стягнення штрафу та пені, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Наведені норми Закону дають підстави для висновку, що визначений Законом строк давності для притягнення до відповідальності саме у вигляді штрафу стосується притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції саме органом Антимонопольного комітету як державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого в силу ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет» є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Так, притягнення до відповідальності у вигляді штрафу в силу ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відбувається у формі прийняття органом Антимонопольного комітету України відповідного рішення.

Як встановлено судом, Рішення, яким накладено на відповідача штраф, прийнято 25.03.2015, тобто в межах п'ятирічного строку для притягнення до відповідальності (оскільки розкриття і акцепт пропозиції відбувалось у березні 2012 року).

За змістом ст. 223 Господарського кодексу України, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Так, оскільки відповідачем не виконано Рішення щодо сплати штрафу в добровільному порядку, відповідальність відповідача, встановлена у такому Рішенні, реалізовується в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про стягнення накладеного штрафу.

За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідач при цьому зазначає, що в силу ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), у зв'язку з чим, відповідно, позивачем пропущено позовну давність для звернення з даним позовом до суду.

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, кінцевий термін сплати відповідачем штрафу є 28.12.2015 (оскільки 27.12.2015 - вихідний день).

З огляду на наведене, перебіг позовної давності з реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання починається з 29.12.2015 та становить 3 роки з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

При цьому, згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи з наведених норм, суд зазначає, що накладений Антимонопольним комітетом України та його територіальними органами штраф за своєю правовою природою є адміністративно-господарською санкцією, а не штрафною санкцією (неустойкою, штрафом, пенею) у розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, а тому відсутні підстави вважати, що до вимог про стягнення штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України, слід застосовувати положення Цивільного кодексу України щодо скорочених строків позовної давності в один рік як до вимог про стягнення неустойки.

З огляду на наведене, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 12.07.2018, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення штрафу.

Щодо вимог про застосування наслідків спливу позовної давності щодо пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, невиконання рішення, попереднього рішення органів Антимонопольного комітету України або їх виконання не в повному обсязі.

Ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет» передбачає, що невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Таким чином, невиконання рішення Антимонопольного комітету України є самостійним видом порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 14.03.2017 у справі №910/11439/16 за позовом органу Антимонопольного комітету України про стягнення лише пені внаслідок несвоєчасного виконання рішення, яким на порушника накладено штраф, позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується. Так само не застосовуються до згаданих відносин строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України, оскільки Законами України "Про захист економічної конкуренції" і "Про захист від недобросовісної конкуренції" встановлено особливі (спеціальні) строки давності для притягнення до відповідальності за порушення конкурентного законодавства.

До того ж, нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 Господарського кодексу України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу.

Так, як встановлено судом, в силу ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Оскільки, як зазначено вище, нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування, то власне притягнення особи до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції (невиконання рішення Антимонопольного комітету, яким накладено штраф) відбувається шляхом прийняття господарським судом рішення про стягнення пені за невиконання рішення Антимонопольного комітету України, відтак, у даному разі строк давності притягнення до відповідальності у вигляді присудження до стягненні пені в силу ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» становить 5 років, з урахуванням того, що порушення є триваючим (триваюча несплата штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України), а отже строк давності притягнення до відповідальності щодо вказаних вимог не сплинув.

За наведених обставин, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 68000,00 грн. та пені у розмірі 68000,00 грн. є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв'язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 56-А; ідентифікаційний код: 32485166) до Державного бюджету України на рахунок територіального органу Державного казначейства за місцем знаходження платника податків, за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106 штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 56-А; ідентифікаційний код: 32485166) на користь Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 1 поверх, кімната 35; ідентифікаційний код: 22630473) судовий збір у розмірі 2040 (дві тисячі сорок) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.11.2018

Суддя Ю.В. Картавцева