ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа№ 910/8543/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018

у справі № 910/8543/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком»

до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський МЕЗ»;

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Компанія Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр)

про визнання договору недійсним

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Компанія Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр)

до:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком»;

2. Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський МЕЗ»

про визнання договору недійсним

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком» (надалі - ТОВ «Ексімагроком», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк» (надалі - ПАТ «Юнекс Банк», відповідач) про визнання недійсним договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014, посилаючись на укладення представником позивача оспорюваного договору з перевищенням повноважень, передбачених статутом та не визначення в кредитному договорі такого виду забезпечення зобов'язання, як порука.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 залучено до участі у справі № 910/8543/17 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський МЕЗ» (надалі - ТОВ «Чугуївський МЕЗ», третя особа-1).

07.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Компанії Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр) до ТОВ «Ексімагроком» та ПАТ «Юнекс Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Чугуївський МЕЗ» про визнання недійсним договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014, обґрунтована тим, що оспорюваний договір було укладено за відсутності у представника позивача відповідних повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 910/8543/17 прийнято позовну заяву Компанії Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр) до розгляду та залучено останню до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (надалі - третя особа-2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі №910/8543/18 у задоволенні позовів ТОВ «Ексімагроком» та Компанії Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр) відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що при укладанні оспорюваного договору директор діяв на підставі рішення загальних зборів товариства та мав усі належні повноваження для вчинення таких дій, а отже договір зі сторони позивача був підписаний уповноваженою особою без перевищення своїх повноважень; не зазначення в основному зобов'язанні (кредитному договорі) про те, що воно забезпечується порукою не є підставою для визнання договору поруки недійсним та вказане не суперечить ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України (надалі - ГК України); позивачем за первісним позовом та третьою особою-2 не доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а також порушення їх прав відповідачем.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Ексімагроком» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким визнати недійсним договір поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції в ході розгляду справи неповно з'ясував обставини, що мають значення для її правильного вирішення, а також неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд необґрунтовано та безпідставно відмовив у задоволенні поданого ним клопотання про витребування доказів, які б могли підтвердити збільшення обсягу відповідальності позивача, що є підставою для визнання поруки припиненою; судом неправильно застосовано ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України, враховуючи, що кредитним договором визначено лише один вид забезпечення - заставу, а тому в силу приписів вказаних норм інший вид забезпечення основного зобов'язання у спірних правовідносинах не допускається.

Крім того, до апеляційної скарги скаржником додано клопотання про витребування доказів від 05.06.2018, в якому останній просив суд апеляційної інстанції витребувати у ПАТ «Юнекс Банк» оригінал кредитного договору №0.213.1114.ЮО_К від 03.12.2014 з усіма додатковими угодами до нього, матеріали відповідної кредитної справи та правочини, якими ТОВ «Ексімагроком» було надано згоду на внесення змін до кредитного договору; оригінал договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014, матеріали відповідної кредитної справи та документи, що підтверджують надання директору ТОВ «Ексімагроком» повноважень на підписання такого договору.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ «Ексімагроком» у справі № 910/8543/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 910/8543/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Ексімагроком» та призначено справу до розгляду на 19.07.2018.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на відсутність порушень судом норм процесуального права та правомірність відмови у задоволенні поданого позивачем клопотання про витребування доказів, оскільки таке клопотання було заявлено повторно, а питання щодо витребування вказаних у ньому документів вже вирішувалась відповідною ухвалою суду, що свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами; позивачем не надано доказів та не зазначено причин неможливості отримати відповідні документи самостійно; враховуючи предмет та підстави позову, обставини щодо збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, не входили до предмету доказування у справі, а тому витребування матеріалів кредитної справи є необґрунтованим; судом правильно застосовано положення ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України, зі змісту яких вбачається, що відносини забезпечення мають бути встановлені саме у відповідному договорі поруки; під час укладення оспорюваного договору його сторонами належним чином додержані вимоги ст. 203 ЦК України, що виключає можливість визнання його недійсним.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2018 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Ексімагроком» у визначеному складі та призначено справу до розгляду на 25.09.2018.

25.09.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просив суд витребувати у ПАТ «Юнекс Банк» кредитну справу ТОВ «Чугуївський МЕЗ», що містить оригінал кредитного договору №0.213.1114.ЮО_К від 03.12.2014 з усіма додатками, змінами і доповненнями до нього, а також правочинів, якими ТОВ «Ексімагроком» було надано згоду на внесення відповідних змін до кредитного договору; оригінал договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014 та документи, що підтверджують надання директору ТОВ «Ексімагроком» повноважень на підписання такого договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у розгляді справи №910/8543/17 оголошено перерву до 23.10.2018, запропоновано ПАТ «Юнекс Банк» ознайомитися з клопотанням про витребування доказів та надати суду до 22.10.2018 письмові заперечення та/або письмові пояснення на вказане клопотання.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

25.06.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Указом Президента України №295/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів», відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 11 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду №1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті «Голос України» №185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018, на виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 №475, справу №910/8543/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 апеляційну скаргу ТОВ «Ексімагроком» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

19.10.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Юнекс Банк» надійшли пояснення щодо клопотання позивача про витребування доказів, в якому відповідач заперечив проти його задоволення та просив відхилити як безпідставне та необґрунтоване.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ТОВ «Ексімагроком» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі №910/8543/18 прийнято до провадження, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 12.11.2018.

У судове засідання третя особа-1 та третя особа-2 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників вищевказаних осіб, вислухавши з цього приводу думку представників позивача та відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності третіх осіб.

Поставивши на обговорення заявлені позивачем клопотання про витребування доказів, проти яких представник відповідача заперечив, судова колегія, вислухавши з цього приводу думку представників сторін, порадившись, ухвалила в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

12.11.2018 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 03.12.2014 між ПАТ «Юнекс Банк» (у тексті договору - банк) та ТОВ «Чугуївський МЕЗ» (у тексті договору - позичальник) було укладено кредитний договір №0.213.1114.ЮО_К (надалі - кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого банк на умовах договору зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 2 000 000,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 02.12.2015, а також сплатити плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором.

Пунктом 1.2. кредитного договору сторони узгодили, що позичальник сплачує банку плату за користування кредитом, а саме:

- проценти, розмір яких є фіксованим та становить 12% річних;

- проценти, у випадку порушення позичальником п. 4.3. та/або 5.3.7. цього договору, у розмірі 16,00% річних, починаючи з дати, наступної за датою порушення, що сплачуються до моменту повного виконання позичальником вказаних зобов'язань;

- комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 15 100,00 грн.

Відповідно до п. 2.5. кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі не пізніше 02.12.2015. У разі непогашення заборгованості за кредитом в розмірі та термін, визначені в цьому пункті договору, з наступного банківського дня заборгованість за кредитом в розмірі, що не погашена вважається простроченою заборгованістю.

Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується заставою товарів на складі по договору купівлі-продажу соняшника товарного, який буде придбано за кредитні кошти та/або заставою готової продукції - товарів в обороті.

Разом з тим, в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Чугуївський МЕЗ» за вищевказаним кредитним договором, 03.12.2014 між ПАТ «Юнекс Банк» (у тексті договору - банк) та ТОВ «Ексімагроком» (у тексті договору - поручитель) було укладено договір поруки №0.213.1114.ЮО_П2 (надалі - договір поруки, оспорюваний договір), відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником основного зобов'язання в повному обсязі та відповідає перед банком за порушення позичальником основного зобов'язання.

Пунктом 1.2. договору поруки визначено, що відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 2 000 000,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 02.12.2015, а також сплатити відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства України:

- проценти, за користування кредитом в розмірі 12% річних;

- проценти, у випадку порушення позичальником п. 4.3. та/або п. 5.3.7. кредитного договору, у розмірі 16,00% річних, починаючи з дати, наступної за датою порушення, що сплачуються до моменту повного виконання позичальником вказаних зобов'язань;

- комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 15 106,04 грн.

- пеню та/або штрафи в розміри, порядку та строки/терміни, визначні кредитним договором;

- будь-які інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банка;

- відшкодувати реальні (фактично понесені) збитки, завдані заставодержателю, внаслідок порушення виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки порукою за цим договором також забезпечуються вимоги банку, щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням; реальних (фактично понесених) збитків, завданих порушенням умов договору та кредитного договору.

Згідно з п. 7.1. договору поруки договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 01.12.2017 включно або до припинення поруки згідно з чинним законодавством.

Посилаючись на ту обставину, що вказаний договір поруки було укладено представником позивача - директором ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, передбачених статутом, а також вважаючи, що незазначення в основному зобов'язанні (кредитному договорі) такого виду забезпечення зобов'язання, як порука, суперечить приписам ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України, позивач та третя особа-2 звернулися до суду з позовними вимогами про визнання договору поруки недійсним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ч. 1 ст. 239 ЦК України).

Статутом ТОВ «Ексімагроком», що затверджений протоколом №13 Загальних зборів учасників товариства від 20.05.2014 (надалі - Статут) та був чинний станом на день укладення оспорюваного договору поруки, передбачено, що директор може виконувати свої обов'язки та функції, визначені в положеннях цього Статуту, у межах своєї компетенції, визначеної Статутом та вищим органом товариства, зокрема, укладати без довіреності від імені товариства правочини (договори, угоди, контракти і інші правочини) та забезпечувати їх виконання, якщо сума таких правочинів не перевищує 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень (п. 6.4.1 Статуту).

Згідно з п. 5.1 Статуту загальні збори товариства є вищим органом товариства, повноважним вирішувати всі питання стосовно інтересів товариства в межах повноважень, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 5.11.18 Статуту до компетенції загальних зборів учасників товариства відноситься, зокрема, питання затвердження правочинів (договорів, угод, контрактів і інших правочинів), якщо сума таких правочинів перевищує 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи протоколу №21 Загальних зборів учасників ТОВ «Ексімагроком» від 25.11.2014, зборами учасників товариства було розглянуте та прийняте рішення щодо укладення товариством з відповідачем договору поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Чугуївський МЕЗ» перед ПАТ «Юнекс Банк» в розмірі 2 000 000,00 (два мільйони долари США) з оплатою 12% (дванадцять відсотків) річних, а також про надання директору товариства ОСОБА_2 повноважень підписати від імені товариства договір поруки з відповідачем та будь-які інші документи, пов'язані з підписанням цього договору, в тому числі на його власний розсуд визначати істотні умови договору (а.с. 110, т. 1).

Враховуючи вказане рішення загальних зборів учасників ТОВ «Ексімагроком» та положення Статуту, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що директор товариства ОСОБА_2 при укладанні оспорюваного договору поруки діяв в межах повноважень наданих йому загальними зборами, а відтак, договір зі сторони позивача був підписаний уповноваженою особою без перевищення своїх повноважень.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що в основному зобов'язанні (кредитному договорі) не передбачений такий вид забезпечення зобов'язання, як порука, що суперечить ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України, з огляду на наступне.

Так, частиною 2 ст. 345 ГК України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Аналогічні приписи містить ст. 628 ЦК України, якою унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, останній за своєю правовою природою є договором поруки, за яким, відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

При цьому, приписи статті 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як правильно зауважив місцевий господарський суд, незазначення в основному зобов'язанні (кредитному договорі) того, що воно забезпечується порукою, не є підставою для визнання договору поруки недійсним та вказане не суперечить ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно неправильного застосування судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 548 ЦК України та ч. 2 ст. 345 ГК України, є безпідставними та такими, що не узгоджуються зі змістом вказаних правових норм.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №910/15148/17.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Однак, ані позивачем за первісним позовом, ані третьою особою-2 не було доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що їх права, за захистом яких вони звернулися до суду, порушено відповідачем.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014 та відмову у задоволенні позовів ТОВ «Ексімагроком» та Компанії Ірлемно ЛТД (Республіка Кіпр).

При цьому, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку позивача проявилось, зокрема, в діях суду щодо відхилення його клопотання про витребування доказів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Приписами ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі № 910/8543/17 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов'язано відповідача надати суду оригінал кредитного договору №0.213.1114.ЮО_К від 03.12.2014 з усіма додатками, змінами і доповненнями до нього, а також правочинів, якими ТОВ «Ексімагроком» було надано згоду на внесення відповідних змін до кредитного договору, оригінал договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014 та документи, що підтверджують надання директору ТОВ «Ексімагроком» повноважень на підписання такого договору, для огляду та дослідження в судовому засіданні, та належним чином засвідчені копії для доручення до матеріалів справи.

Як стверджує відповідач та не спростовує апелянт, вказана ухвала суду була виконана ПАТ «Юнекс Банк», зазначені в ухвалі документи були надані та оглянуті судом у судовому засіданні, а їх копії долучені до матеріалів справи (а.с. 97-110, т. 1).

11.04.2018 позивач повторно звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням про витребування доказів, в якому він просив суд витребувати у відповідача оригінал кредитного договору №0.213.1114.ЮО_К від 03.12.2014 з усіма додатковими угодами до нього, матеріали відповідної кредитної справи та правочини, якими позивачем було надано згоду на внесення змін до кредитного договору, а також оригінал договору поруки №0.213.1114.ЮО_П2 від 03.12.2014, матеріали відповідної кредитної справи, та документи що підтверджують надання директору позивача повноважень на підписання такого договору (а.с. 100-104, т. 2).

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки клопотання про витребування доказів від 11.04.2018 подане позивачем подано поза межами строку визначеного приписами ст. ст. 80, 81 ГПК України та оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість подання зазначеного клопотання у відповідний строк, місцевий господарський суд правомірно залишив вказане клопотання без задоволення.

Водночас, частина 2 ст. 81 ГПК України передбачає, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з тим, як при зверненні до суду першої інстанції з клопотаннями про витребування доказів, так і під час заявлення аналогічних за змістом клопотань суду апеляційної інстанції, позивачем не було доведено неможливості самостійно отримати відповідні докази у відповідача, зокрема, підтвердження відмови останнього у наданні позивачеві таких доказів.

Колегією суддів також відхиляються доводи апелянта про необхідність витребування матеріалів кредитної справи, які б могли свідчити про наявність змін основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, відповідно до вказаної правової норми, на яку посилається апелянт, правовим наслідком зміни зобов'язання без згоди поручителя є припинення відносин поруки, а не визнання договору поруки недійсним.

Отже, враховуючи предмет та підстави позову, обставини щодо збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, не входили до предмету доказування у даній справі, а тому витребування матеріалів кредитної справи колегія суддів вважає необґрунтованим.

Також, судова колегія наголошує, що згідно з приписами ч. 1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/8543/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Ексімагроком» має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/8543/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/8543/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8543/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.11.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук