ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1469/15
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання - Молодов В.С.

за участю представників:

Від прокуратури - Галісевич О.О., посвідчення № 035497, дата видачі : 07.09.15;

Від позивача - Добров Ю.І., довіреність № 220/456/д, дата видачі : 20.12.17; Міністерства оборони України;

Від ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Ордер КВ № 729646, дата видачі : 05.11.18;

Від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року

у справі № 915/1469/15

за позовом: заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд»

про зобов'язання виконати умови договору,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року заступник Генерального прокурора України звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» про зобов'язання відповідача виконати зобов'язання за договором від 19.02.2004р. № 7/З І-04 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002р. та передати Міністерству оборони України квартири площею 89,105 кв.м. орієнтовною вартістю 774 589,77 грн. у межах Києва та квартири площею 151,52 кв.м. орієнтовною вартістю 952 606,24 грн. в інших регіонах України.

Позовні вимоги обґрунтовувалися неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором, предметом якого є будівництво в порядку пайової участі групи житлових будинків з об'єктами соціальної інфраструктури та вбудовано прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на вул. Щорса, 44 у Печерському районі м. Києва. За умовами п. 3.2.1 даного договору (в редакції додаткової угоди № 30 від 30.09.2009р. до нього) після введення об'єкта в експлуатацію позивач отримує квартири, загальна площа яких становить 25 % від загальної площі квартир, наступним чином: - 300 кв.м. - безпосередньо в об'єкті будівництва; - 5 % від загальної площі квартир об'єкта (за вирахуванням зазначених 300 кв.м.) - у межах м. Києва; - 20 % від загальної площі квартир об'єкта - в інших регіонах України.

Однак, після завершення будівництва об'єкта та введення його в експлуатацію відповідач свої зобов'язання за договором виконав лише частково, передавши позивачу 19 336,90 кв.м.

Посилаючись на те, що відповідач в порушення умов договору, після введення об'єкта в експлуатацію не передав позивачу 240,625 кв.м. загальної площі квартир, з яких 89 105 кв.м. у межах м. Києва та 151,52 кв.м. в інших регіонах України, прокурор на підставі ст. ст. 526, 530 просив задовольнити позов.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 року у даній справі (суддя Васильєва Л.І.) позов задоволено, зобов'язано ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» виконати зобов'язання за договором від 19.02.2004р. № 7/ЗІ-04 про новацію договору на пайову участь у будівництві житла від 26.12.2002р. та передати Міністерству оборони України квартири площею 89,105 кв.м. орієнтовною вартістю 774 589,77 грн. у межах Києва та квартири площею 151,52 кв.м. орієнтовною вартістю 952 606,24 грн. в інших регіонах України.

Вказане судове рішення набрало законної сили і на його виконання 10.11.2015 року господарським судом Миколаївської області було видано відповідний наказ (т.1 а.с.100).

06.05.2016 року заступник Генерального прокурора України звернувся до господарського суду Миколаївської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15, а саме витребувати у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 164,40 кв.м., загальною вартістю 1 079 011 грн.;

- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,20 кв.м., загальною вартістю 89 244 грн.;

- квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 59,3 кв.м., загальною вартістю 293 715 грн.

В обґрунтування поданої заяви прокурор посилався на те, що 15.01.2016 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 915/1469/15 виданого 10.11.2015 року господарським судом Миколаївської області та зобов'язано боржника самостійно у строк до семи днів з моменту винесення постанови виконати рішення суду. У наступному, у зв'язку з невиконанням судового рішення державним виконавцем 02.02.2016р. та 29.02.2016р. на ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» накладався штраф.

Однак, на теперішній час рішення суду не виконано, боржник жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду у даній справі не вчиняє та ухиляється від його виконання.

Крім того, боржник намагається уникнути від виконання судового рішення шляхом відчуження нерухомого майна, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор на підставі ст. 121 ГПК України просив змінити спосіб та порядок виконання рішення господарського суду у даній справі шляхом витребування вищезазначених квартир аналогічної площі у буд. №44-а по вулиці Щорса у м. Києві та буд. № 33-в по вулиці Центральній у м. Буча Київської області, які належать ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на праві власності.

До заяви додані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що вищезазначені квартири зареєстровані на праві приватної власності за ПАТ «Трест Південзахідтрансбуд».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року (суддя Васильєва Л.І.) заяву задоволено, змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у даній справі шляхом витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 164,40 кв.м., загальною вартістю 1 079 011 грн.;

- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,20 кв.м., загальною вартістю 89 244 грн.;

- квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 59,3 кв.м., загальною вартістю 293 715 грн.

Ухвала мотивована тим, що фактично зобов'язання перед Міністерством оборони України на сьогоднішній день не виконано, боржник жодних дій спрямованих на виконання рішення суду у даній справі не вчиняє, що свідчить про те, що наказ господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015 року № 915/1469/15, виданий на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 року є таким, що не може бути виконаним без доброї волі боржника, що ускладнює та робить неможливим виконання такого рішення, у зв'язку чим необхідним є зміна способу та порядку виконання рішення господарського суду відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України.

У зв'язку за наявністю вказаних обставин, що роблять виконання рішення неможливим, необхідним є зміна способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015 року № 915/1469/15 шляхом витребування у Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 164,40 кв.м., загальною вартістю 1 079 011 грн.;

- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,20 кв.м., загальною вартістю 89 244 грн.;

- квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 59,3 кв.м., загальною вартістю 293 715 грн.

Судом також було прийнято до уваги, що загальна вартість квартир №138 у будинку АДРЕСА_2 у м. Києві, №299 у будинку АДРЕСА_2 у м. Києві, №31 у будинку 33-в по вулиці Центральній у м. Буча Київської області становить 1461970,00 грн., тобто є меншою ніж загальна вартість квартир, які судовим рішенням № 915/1469/15 зобов'язано передати Міністерству оборони України.

В процесі виконання судового рішення та ухвали від 19.05.2016 року державний виконавець звертався до суду із заявою про роз'яснення рішення суду, мотивуючи утруднення виконання тим, що в квартирі №299 проживає ОСОБА_5, який придбав квартиру 22.06.2012 року; позивач також звертався із заявою про роз'яснення судових рішень, які були залишені без задоволення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, 24.03.2017 року ОСОБА_6 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в порядку ст. 91 ГПК України, як особа, яку не було залучено до участі у справі, з посиланням на те, що суд прийняв рішення, яке стосується його прав і обов'язків. В апеляційній скарзі скаржник просив ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року в частині витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_2, загальною площею 67,20 кв.м., скасувати.

В апеляційній скарзі апелянт зазначав що 22.06.2012 року між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, загальною площею 67,20 кв.м., який того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано у державному реєстрі правочинів за номером 5067001. Пунктом 2.3 даного договору визначено, що право власності на квартиру переходить від продавця до покупця з моменту державної реєстрації цього договору.

Зазначена в цьому договорі квартира була передана покупцеві від продавця за актом приймання передачі від 26.06.2012р.

Довідкою ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» від 26.06.2012р. № 459 підтверджується, що ОСОБА_6 повністю виконав свої зобов'язання за вказаним договором купівлі продажу щодо оплати вартості квартири № 299, розташованої у будинку АДРЕСА_2 у м. Києві у повному розмірі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді: Бєляновського В.В., суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 в частині витребування у Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири № 299, розташованої у будинку АДРЕСА_2 у м. Києві, загальною площею 67,20 кв.м., скасовано.

В задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15 шляхом витребування у Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири № 299, розташованої у будинку АДРЕСА_2 у м. Києві, загальною площею 67,20 кв.м., відмовлено.

В решті ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Міністерство оборони України звернулось до Вищого господарського суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року по справі №915/1469/17 в якій просило скасувати вказану постанову.

Ухвалою Вищого господарського суду від 18 вересня 2017 року клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги - відхилено. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року у справі №915/1469/15 господарського суду Миколаївської області - повернуто скаржнику.

17.10.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року у справі №915/1469/15 щодо зміни способу виконання рішення суду, в якій апелянт просить:

- дослідити нові докази, подані ОСОБА_3 разом з цією апеляційною скаргою;

- ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року у справі №915/1469/15 в частині витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України №31 в будинку АДРЕСА_2 в м. Буча Київської області, скасувати;

- постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 року у справі №915/1469/15 шляхом витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_4, відмовити

- стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 (далі - Скаржник) є власником майна, щодо якого Господарським судом Миколаївської області ухвалою від 19.05.2016 вирішено питання про витребування його у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (далі - Відповідач) на користь Міністерства оборони України (далі - Позивач), а саме квартири за адресою. Київська оол., АДРЕСА_5.

Скаржник не була залучена до участі у справі, про існування такої ухвали і взагалі про наявність такої судової справи дізналась лише 25.09.2018 під час повідомлення слідчим СУ ГУ НП в м. Києві причин виклику Скаржника на допит у кримінальному провадженні щодо невиконання рішення суду у цій справі.

Тому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, яке безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

ОСОБА_3 вважає ухвалу суду такою, що постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зачіпає права та законні інтереси особи, яка не є учасником правовідносин між Позивачем та Відповідачем та не несе відповідальності за Відповідача, а отже, така ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, 06.06.2012 між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м. загальною площею 67,20 кв.м., який того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстровано у державному реєстрі правочинів за номером 5037808 (копії договору та витягу з Державного реєстру правочинів додаються).

Враховуючи державну реєстрацію вказаного договору право власності на квартиру квартири за адресою АДРЕСА_6, загальною площею 59,3 кв.м. у встановленому законодавством України порядку було набуте Скаржником.

Скаржником повністю виконані свої зобов'язання за вказаним договором щодо оплати квартири, про що зазначено в п. 3.3 вказаного договору. Так, Скаржником внесено на рахунок Відповідача 432 059,80 грн. (копії попереднього договору, за яким здійснювалась оплата, та відповідних квитанцій додаються).

Зазначена у вказаному договорі квартира була передана покупцеві від продавця за актом приймання передачі від 06.06.2012р. (копія Акту додається).

Скаржник також зазначає, що у 2012 році було укладено договори на отримання житлово-комунальних послуг, на Скаржника заведено особові рахунки, Скаржник регулярно оплачувала отримувані послуги житлово-комунальні послуги (копії договорів та довідок щодо відсутності заборгованості, а також приклади квитанцій за різні періоди з підтвердженням їх оплати (для прикладу) додаються. Оплата здійснюється як через банківські каси, так і через інтернет- додатки чи відповідні термінали).

Тому Скаржник вважає себе дійсним власником вказаного майна ще з 2012 року (задовго навіть до подання прокурором позову), користується майном, вчиняє дії по утриманню цього майна, справно оплачуючи житлово-комунальні послуги.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив в повній мірі всіх обставин справи, а саме не дослідив питання про наявність договору купівлі-продажу вказаної квартири у відповідному державному реєстрі правочинів, хоча мав для цього всі можливості. Внаслідок порушення судом першої інстанції вимоги законодавства про необхідність повного з'ясування обставин справи було порушено права сторонньої особи - Скаржника.

Додатково звертає увагу, що посилання в оскаржуваній ухвалі суду на продаж Відповідачем інших квартир після набуття рішенням суду законної сили може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб Відповідача за невиконання судового рішення для вирішення питання про законність зволікання державного виконавця з виявленням та накладенням арешту на майно Відповідача (або законність затримки у пред'явленні наказу до виконання), а також до визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, які укладались Відповідачем після набрання законної сили рішенням суду. Однак підстав для звернення стягнення на майно інших осіб такі факти не дають.

Скаржник також зазначає, що судом першої інстанції також не враховано, що вартість майна, яке витребувано оскаржуваною ухвалою на користь Позивача, зазначено в ухвалі без жодного обґрунтування джерела такої вартості. При цьому, судом не встановлена актуальна вартість витребуваного майна, що суттєво впливає на суть зобов'язань Відповідача та не може вважатися виконанням судом обов'язку повного з'ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, зазначає, що право власності ОСОБА_3 не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому , позивач вважає, що право власності апелянта на квартиру №31 у м. Буча Київської області по вул. Центральній, 33-в не виникло.

В судове засідання 16.11.18 не з'явився представник відповідача. Про час, день, і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу заздалегідь були повідомлені належним чином.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення прокурора, представників скаржника та позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016 року в порядку ст. 254, 272 ГПК України.

Судова колегія звертає увагу, що Одеським апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою ОСОБА_6 було переглянуто законність оскаржуваної ухвали господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 в частині витребування у Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд" на користь Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_7, загальною площею 67,20 кв.м.

За наслідками апеляційного розгляду постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року у складі: головуючого судді: Бєляновського В.В., суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В. ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 частково скасовано, у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15 шляхом витребування у Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд" на користь Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_7,, загальною площею 67,20 кв.м., відмовлено.

В решті ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Отже, стаття 272 ГПК України не обмежує коло осіб, на яких розповсюджується її дія, лише учасниками справи. Відповідно до частини 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто частиною 1 статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову.

Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов'язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов'язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов'язки і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов'язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Встановивши зазначені вище обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 ГПК України) та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції мав першочергово з'ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов'язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов'язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права та/або обов'язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Як встановлено судовою колегією, ОСОБА_3 не була залучена до участі у справі, хоча з наданих нею доказів вбачається наступне.

06.06.2012 між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м. загальною площею 67,20 кв.м., який того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстровано у державному реєстрі правочинів за номером 5037808.

До апеляційної скарги додані копії договору та витяг з Державного реєстру правочинів.

Також ОСОБА_3 виконані свої зобов'язання за вказаним договором щодо оплати квартири, про що зазначено в п. 3.3 вказаного договору: внесено на рахунок Відповідача 432 059,80 грн., про що свідчать копії попереднього договору, за яким здійснювалась оплата, та відповідних квитанцій.

Зазначена у вказаному договорі квартира була передана покупцеві від продавця за актом приймання передачі від 06.06.2012р., який також додано до скарги.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що оскаржуваною ухвалою суду були порушені права та законні інтереси ОСОБА_3, тому залучає скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 ГПК України).

Оскільки під час апеляційного перегляду ухвали постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року переглянуто оскаржувану ухвалу лише в частині витребування у Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд" на користь Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_7, загальною площею 67,20 кв.м., керуючись ч.4 ст.272 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У зв'язку з цим, додані скаржником до своєї апеляційної скарги документи і матеріали прийняті апеляційним судом та залучені до матеріалів справи як додаткові докази, відповідно до ст. 269 ГПК України, ураховуючи, що скаржник не приймав участі у справі, а тому з об'єктивних причин не мав можливості їх подати суду першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Згідно з ч. 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 06.06.2012 між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., який того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстровано у державному реєстрі правочинів за номером 5037808, копії договору та витяг з Державного реєстру правочинів додані до скарги.

Пунктом 3.1 договору сторони визначили що договірна ціна квартири узгоджена сторонами та становить 432 059,80 грн.

ОСОБА_3 сплачено на користь ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» 432 059,80 грн., про що свідчать копії попереднього договору, за яким здійснювалась оплата, та платіжне доручення №ВН_95 від 14.03.2012 року.

Зазначена у вказаному договорі квартира була передана покупцеві від продавця за актом приймання передачі від 06.06.2012р., який також додано до скарги.

Крім того, про фактичне користування квартирою ОСОБА_3 свідчать договори на отримання житлово-комунальних послуг, особові рахунки, довідки щодо відсутності заборгованості, копії квитанцій про оплату комунальних послуг.

Отже, вищенаведені докази свідчать про те, що ОСОБА_3 придбала у відповідача та повністю оплатила вартість квартири № 31, розташованої у будинку 33-в по вулиці Центральна у м. Буча у повному розмірі.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України, в редакції чинній на момент укладення вищезгаданого договору купівлі продажу, унормовано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, станом як на дату прийняття господарським судом Миколаївської області рішення від 27.10.2015 року, так і на дату винесення оскаржуваної ухвали від 19.05.2016 року у даній справі, ОСОБА_3 мала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м..

Право власності апелянта на спірну квартиру виникло 06.06.2012, одночасно із чим ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» втратило право власності стосовно цього об'єкту.

Таким чином, відповідач не мав законних підстав для передачі нерухомого майна у власність інших осіб.

Разом з тим, через те, що ОСОБА_3 не було залучено судом до участі у розгляді справи вона була фактично позбавлена права захисту своїх законних прав та інтересів як власник спірного об'єкту нерухомості.

Водночас, зміна господарським судом Миколаївської області способу та порядку виконання рішення господарського суду від 27.10.2015 року у даній справі шляхом витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., істотно впливає на реалізацію ОСОБА_3 своїх прав як власника цього нерухомого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ОСОБА_3 судова ухвала безпосередньо стосується прав та обов'язків цієї особи, оскільки судом вирішувався спір щодо майна, власником якого вона є, тобто судом вирішувався спір про право у правовідносинах, учасником яких як на момент розгляду справи, так і винесення ухвали господарським судом першої інстанції є скаржник. Отже, між скаржником і сторонами у справі існує правовий зв'язок.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.19.2 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.160 ГПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Згідно ст.331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України в редакції до 15.12.2017 року (станом на момент винесення оскаржуваної ухвали) встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пунктом 7.1.3 вказаної постанови пленуму роз'яснено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Отже, за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем, а саме: його постановою про повернення виконавчого документа з підстав відсутності майна, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому, господарський суд виходить з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Положеннями ст.ст. 179, 184 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Таким чином, індивідуально визначеною річчю є річ єдина у своєму роді, яка вирізняється від інших своїми неповторними ознаками та виділена із загальної маси речей даного роду, а родовими називаються речі, яким належать єдині родові ознаки і вони вимірюються числом.

Згідно з приписами ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Задовольняючи заяву про зміну способу та порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наказ господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015 року № 915/1469/15, виданий на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 року є таким, що не може бути виконаним без доброї волі боржника, що ускладнює та робить неможливим виконання такого рішення, у зв'язку чим необхідним є зміна способу та порядку виконання рішення господарського суду відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України від 06.11.1991 №1798-ХІІ року що діяв на момент прийняття ухвали.

Проте, судова колегія не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

В порушення вимог ч. 1 ст. 121 ГПК України від 06.11.1991 року №1798-ХІІ, якою передбачено зміну способу виконання рішення суду лише у виняткових випадках, залежно від обставин справи, судом першої інстанції обставини неможливості виконання Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15 не встановлювались.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 15.01.2016р. про відкриття виконавчого провадження № 49809620 з примусового виконання наказу № 915/1469/15 виданого 10.11.2015 року господарським судом Миколаївської області та зобов'язання боржника самостійно у строк до семи днів з моменту винесення постанови виконати рішення суду, а також дві постанови від 02.02.2016р. та від 29.02.2016р. про накладення на боржника ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» штрафу за невиконання рішення.

Водночас, зазначені обставини виконавчого провадження судом першої інстанції не встановлювались та відповідна правова оцінка їм не надавалась, що свідчить про невідповідність висновків суду вимогам ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, судом першої інстанції не перевірялась належність іншим особам майна, на яке звернуто стягнення в рамках даної справи.

Оскільки майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, визначається державним виконавцем у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд у своєму наказі не зобов'язаний зазначати конкретне майно, а має вмістити в ньому лише вказівку про звернення стягнення на майно у сумі, що підлягає стягненню за рішенням господарського суду.

В силу ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Разом з тим, встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» вже не було власником квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., а майже за чотири роки до її винесення за договором купівлі продажу від 06.06.2012 року право власності на цю квартиру було набуто скаржником - ОСОБА_3

За таких обставин, оскаржувана судова ухвала в частині витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., є такою, що винесена при неповному встановленні всіх істотних обставин справи та з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню в цій частині, а у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15 шляхом витребування у ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України вищевказаної квартири має бути відмовлено.

В решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись статтями 240, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 272, 282-284, 331 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 в частині витребування у Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., - скасувати.

У задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. у справі № 915/1469/15 шляхом витребування у Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» на користь Міністерства оборони України квартири за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 59,3 кв.м., - відмовити.

В решті ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 915/1469/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.11.2018 року

Головуючий суддя: А.І Ярош

Судді: Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький