ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.07.2018 Справа № 905/868/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.,

розглянувши справу № 905/868/18

за позовом: Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення 368,26 грн.,

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» суми збитків в розмірі 368,26 грн.

Позовну заяву обґрунтовано виявленою недостачею вантажу, який прийнятий до перевезення відповідачем.

У відзиві на позовну заяву за вх. № 11456/18 від 05.06.2018р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на відсутність доказів оплати вартості вугілля згідно рахунку, документів на підтвердження вартості вугілля (рахунка або іншого документу відповідника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу за підписом головного (старшого) бухгалтера, податкової накладної).

У відповіді на відзив за вх. № 12561/18 від 18.06.2018р. позивач посилається на те, що Статут залізниць України не передбачає обовязкового надання доказів сплати вартості спірного вантажу. Водночас, позивач зазначає, що вартість та кількість визначається наявними у справі договором поставки рядового вугілля (купівлі продажу), специфікацією, залізничною накладною, посвідченням якості вугільної продукції, рахунком на оплату вугілля, розрахунком ціни та вартості вугілля до акту приймання передачі, актом звіряння по кількості та якості, довідкою про вартість вугільної продукції, посвідченою головним бухгалтером.

Справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Представники сторін у судове засідання 12.07.2018р. не зявились, при цьому про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За таких обставин, а також враховуючи приписи ч. 1 ст. 202 ГПК України, суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю учасників справи та за наявними у справі документами.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 12.07.2018р. складено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

09.12.2017р. зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» відправило на станцію призначення Пласти Донецької залізниці на адресу ПрАТ «ЦЗФ «Україна» вугілля камяне марки г - газовий (вологість 6,4%) у вагоні № 67921320 масою 64 200кг, що підтверджується залізничною накладною №53301941.

Відповідні відмітки у вказаній залізничній накладній свідчать, що вантаж маркований поздовжньою смугою білого кольору, вантаж розміщено навалом і закріплено згідно з п.п.2.3 гл. 14 Додатка 3 до СМГС.

При надходженні вагону № 67921320 на проміжну станцію ОСОБА_1 залізниці складені акти загальної форми № 8308 від 10.12.2017р. та № 8290 від 11.12.2017р., згідно з якими:

-при огляді вагону виявлено завантаження пагорбоподібне, 30-40см нижче бортів, маркування білою смугою, над 5-6 люками наявні виїмки 1,2х1х0,3м; вагон поданий на переваження;

-при контрольному переважуванні виявлено: тара 22 400 кг, брутто 85 040кг, нетто по документу 64 200 кг, фактично 62 640 кг, що менше документа на 1 560 кг та не входить до норми природної втрати; люки закриті, перекосів кузова немає, вагон прямує на станцію призначення.

Також, на станції ОСОБА_1 залізниці складений комерційний акт №463003/479/29 від 11.12.2017р., згідно з яким комісією у складі зам. ДС ОСОБА_2, комерційного агенту ОСОБА_3, приймальника поїздів ОСОБА_4, стр. ВОХР ст. Пологи Ковальчук, слідчого ВП ОСОБА_5 проведена перевірка маси вантажу у вагоні № 67921320 на справних 150-т електронних вагонних вагах ст. Пологи № 89 (повірка 11.05.2017р.). Фактична маса брутто вагону склала 85 040 кг, тара вагону з перевізного документа - 22 400 кг, маса вантажу за перевізним документом - 64 200 кг, фактична маса вантажу нетто - 62 640 кг, що менше маси накладної на 1 560кг. При комерційному огляді виявлено навантаження у вагоні нижче рівня бортів вагону на 30-40см, пагорбоподібне. Поверхня вантажу маркована повздовжньою смугою білого кольору. Над 5-6 люками є виїмки довжиною 1,2 м, шириною 1 м, глибиною 0,3 м. Маркування порушене.

Згідно з розрахунком вартості недостачі вантажу, який здійснений позивачем у позовній заяві, маса відповідальної недостачі, із врахування норми недостачі 2% маси нетто вантажу становить 276 кг, а її вартість - 368 грн., виходячи із вартості 1 тони вугілля - 1 334,26 грн., яка встановлена у довідці про вартість вугілля від 14.06.2018р. за підписом головного бухгалтера та провідного економіста сектору збуту ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

У залізничній накладній № 53301941 від 09.12.2017р. наявний переуступний напис ПрАТ «ЦЗФ «Україна» щодо передачі права на подання претензії та позову до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та 307 ГК України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч.2 ст.307 ГК України, ст. 6 Статуту залізниць України, наявна в матеріалах справи залізнична накладна на групу вагонів №53301941 від 09.12.2017р. свідчить про укладення між ДП «Шахта ім. М.С. Сургая»(вантажовідправник) і залізницею (перевізник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким є ПрАТ «ЦЗФ «Україна».

Відповідні відомості у вказаній залізничній накладній свідчать, що завантаження вантажу у вагони здійснювалося відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст.308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082. При цьому в силу вимог ч.1 ст.918 ЦК України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно з п.п.5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Із наявної в матеріалах справи залізничної накладної вбачається, що вантаж розміщений і закріплений вантажовідправником відповідно до п.п.2.3 гл. 14 Додатка 3 до СМГС та ним вжиті заходи щодо маркування вантажу шляхом нанесення поздовжньої смуги білого кольору.

Отже, встановлені обставини справи свідчать, що при завантаженні вантажу у спірний вагон позивачем вжиті заходи щодо забезпечення транспортабельності та схоронності вантажу в процесі його перевезення і вантаж переданий до перевезення відповідачу. Водночас, жодних зауважень щодо невірного завантаження і кріплення вантажу позивачем, а тим більш щодо відсутності його маркування, відповідачем не висловлено і вантаж прийнятий до перевезення.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Разом з тим у ст.111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Згідно зі ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній №53301941, засвідчено належним та допустимим доказом - комерційним актом №463003/479/29 від 11.12.2017р., яким встановлені ознаки втрати вантажу в процесі його перевезення (у вагоні №67921320 над 5-6 люками наявні виїмки довжиною 1,2 м, шириною 1 м, глибиною 0,3 м; маркування порушене).

Господарський суд вважає, що такі обставини є підставою для покладення відповідальності за недостачу вантажу на перевізника.

Згідно до п. а) ч. 1 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу вантажу залізниця відповідає у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України встановлено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2%.

Розрахунок вартості недостачі вантажу, який здійснений позивачем, та згідно з яким вартість відповідальної недостачі вантажу у вагоні №67921320 становить 368,26 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що розрахунок виконаний позивачем правильно (0,276т х 1 334,26 грн.= 368,26 грн.).

При цьому, вартість 1 т вугілля визначена позивачем на підставі довідки від 14.06.2018р. про вартість вугільної продукції за підписом головного бухгалтера та провідного економіста сектору збуту ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», яка наявна у матеріалах справи, чим спростовуються посилання відповідача на відсутність такого документу.

Посилання відповідача на відсутність доказів оплати вантажу відхилені з огляду на те, що предметом розгляду даної справи є вимога про стягнення з відповідача збитків у зв'язку із незбереженням останнім вантажу при перевезенні, тоді як здійснення оплати спірного вантажу не входить до предмету доказування у даній справі. До того ж, Статут залізниць України не передбачає обов'язкового додання до позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу (п.2.7 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України 29.09.2008р. N 04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»).

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог, а отже і їх задоволення.

Відповідно ст. 129 ГПК України судовий збір покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Кірова, буд. 22, ) на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, Донецька обл., м. Вугледар, ) збитки у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 26коп., судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча шістсот дві) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 13.07.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва