номер провадження справи 9/95/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 Справа № 908/1527/18

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Компані, , (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-проектно-виробнича компанія Спецзахист, , (юридична адреса: 69002, АДРЕСА_1; фактична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 3)

про стягнення 3 102 891,11 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 07.08.2018 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Компані до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-проектно-виробнича компанія Спецзахист, про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 01/11/2017-1 від 01.11.2017 в загальному розмірі 3 102 891,11 грн., яка складається з: суми 2860421,41 грн. основного боргу та суми 242 469,70 грн. пені.

Ухвалою суду від 10.08.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1527/18, присвоєний номер провадження 9/95/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.09.2018. Ухвалами суду підготовче засідання відкладалося на 25.09.2018, потім на 09.10.2018. Ухвалою суду від 09.10.2018 продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів до 08.11.2018 включно, підготовче засідання відкладено на 02.11.2018.

В підготовче засідання 02.11.2018 представники сторін не зявилися.

Відповідно до змісту ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники справи зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження ухвала про повідомлення та виклик направляються за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Позивач свого уповноваженого представника в судові засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвали суду направлялися на адресу позивача, вказану в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд.14.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовано наступним. Позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором від 01.11.2017 щодо поставки товару, перелік та загальна вартість якого визначена у Специфікації № 1, що підтверджується оформленими та підписаними сторонами видатковими накладними. Додатковими угодами № 1 від 29.11.2017 та № 2 від 29.12.2017 до договору визначено порядок оплати товару. Додатковою угодою №2 встановлено розстрочку платежу та строки внесення часткових оплат. Перший узгоджений платіж був здійснений відповідачем в повному обсязі, другий платіж, що повинен був бути здійснений до 30.04.2018, оплачено частково. Станом на 03.07.2018 заборгованість по сплаті другого платежу за графіком розстрочення складає 2860421,41 грн. У звязку із порушенням строку виконання зобовязання з оплати товару, позивач просить в судовому порядку стягнути зазначену суму заборгованості та суму 242469,70 грн. пені, нараховану на підставі п. 7.2 договору в редакції Додаткової угоди № 1. Позов обґрунтовано ст.ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 550, 612, 626-629, 712 Цивільного кодексу України.

24.09.2018 відповідачем подано до суду заяву в порядку ст. 191 ГПК України про визнання позову ТОВ «ОСОБА_1 Компані» у справі № 908/1257/18, яка підписана директором ТОВ «ІПВК «Спецзахист». В заяві, зокрема, зазначено, що ТОВ «ІПВК «Спецзахист» не мало можливості вчасно розрахуватися за товар у звязку із скрутним фінансовим становищем та впродовж вересня 2018 намагалося врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, однак не отримало згоди з боку позивача. Враховуючи той факт, що ТОВ «ІПВК «Спецзахист» не має підстав для заперечення проти позовних вимог, останнє визнає наявну заборгованість перед позивачем за договором поставки №01/11/2017-1 від 01.11.2017 в розмірі 2860421,41 грн., а також штрафні санкції у розмірі 242469,70 грн., що розраховано у відповідності до чинного законодавства. Зазначено, що ТОВ «ІПВК «Спецзахист» визнає позовні вимоги в повному обсязі та вважає за можливе винести відповідне судове рішення. Відповідач просив суд врахувати дану заяву та розглянути справу без участі його представника.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засідання судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 191 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи не обмежений представник на у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши заяву відповідача про визнання позову, яка підписана директором та містить посилання на ст. 191 ГПК України, якою визначено наслідки такої процесуальної дії, які, виходячи зі змісту самої заяви, відповідачу відомі, та ту обставину, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи законні інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

02.11.2018 судом ухвалено рішення за відсутності учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 гарант Компані» (Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» (Покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки товару № 01/11/2017-1, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується поставити у встановлений строк товар у власність Покупця для використання його у своїй діяльності, а Покупець зобовязується прийняти цей товар і оплатити його на умовах цього договору. Найменування товару: вогнезахисні матеріали, уайт-спірит, шліф.папір та інші матеріали. Загальна сума договору складає 15000000 грн. з урахуванням ПДВ (п.п.1.1, 1.2, 2.1, 2.2).

Асортимент товару, його кількість та ціну узгоджено у Специфікації №1 до договору, що підписана сторонами та є невідємною частиною зазначеного договору поставки. Загальна вартість товару наміченого до постачання, згідно з цією специфікацією, становить 12276270,98 грн. без ПДВ, ПДВ 2455254,19 грн., разом з ПДВ 14731525,17 грн.

Відповідно до п.3.1 оплата за цим договором проводиться згідно видатковим накладним і здійснюється у формі безготівкового розрахунку із застосуванням платіжних доручень із зарахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

За змістом п.п. 1.3, 4.2 договору документи на товар, який Постачальник зобовязаний передати покупцю: видаткова накладна, податкова накладна (в електронному вигляді). Перехід права власності на товар відбувається в момент отримання товару Покупцем та підписання видаткової накладної. Поставка товару здійснюється одним із способів, визначених в п.4.1 договору.

Термін дії договору - один рік з моменту підписання його обома сторонами, але до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п.5.2).

В подальшому сторонами було підписано Додаткові угоди №1 та № 2 до договору, якими вносилися зміни до п. 3.1 щодо порядку та строків оплати товару. Додатковою угодою № 2 від 29.12.2017 пункт 3.1 договору викладено в редакції, відповідно до якої узгоджено проведення оплати за договором згідно з видатковими накладними у безготівковій формі з розстроченням платежу, а саме: здійснення 5 платежів по 20% суми договору, що складає 2946305,03 грн. в строк до 31.01.2018, до 30.04.2018, до 31.07.2018, до 31.10.2018 та до 31.12.2018.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору та Специфікації № 1 позивач здійснив поставку обумовленого товару на загальну суму 14731525,17 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-1204-1 від 01.12.2017 на суму 983301,97 грн., № РН-1202-5 від 01.12.2017 на суму 390263,64 грн., № РН-1201-6 від 01.12.2017 на суму 3869,65 грн., № РН-1201-7 від 012.2017 на суму 951564,00 грн., № РН-1201-8 від 01.12.2017 на суму 974475,00 грн., № РН-1201-9 від 01.12.2017 на суму 974475,00 грн., № РН-1201-10 від 01.12.20-17 на суму 926550,00 грн., № РН-1204-2 від 04.12.2017 на суму 149931,60 грн., № РН-1204-3 від 04.12.2017 на суму 975645,74 грн., №РН-1204-4 від 04.12.2017 на суму 631038,66 грн., № РН-1204-5 від 04.12.2017 на суму 23393,03 грн., № Рн-1204-6 від 04.12.2017 на суму 150967,28 грн., № РН-1206-1 від 06.12.2017 на суму 94325,88 грн., № РН-1206-2 від 06.12.2017 на суму 812037,77 грн., № РН-1206-3 від 06.12.2018 на суму 949684,44 грн., № РН-1206-4 від 06.12.23017 на суму 163729,56 грн., № РН-1206-5 від 06.12.2017 на суму 355525,61 грн., № РН-1206-6 від 06.12.2017 на суму 157218,73 грн., № РН-1206-7 від 06.12.2017 на суму 6607,03 грн., №РН-1211-1 від 11.12.2017 на суму 990660,00 грн., №РН-1211-3 від 11.12.2017 на суму 990660,00 грн., № РН-1211-4 від 11.12.2017 на суму 990660,00 грн., №РН-1211-5 від 11.12.2017 на суму 469260,00 грн., №РН-1215-1 від 15.12.2017 на суму 697731,30 грн., №РН-1216-2 від 16.12.2017 на суму 917949,28 грн.

Отримання відповідачем товару на вищевказану суму підтверджується підписами у зазначених видаткових накладних, скріпленими печаткою ТОВ «ІПВК «Спецзахист», та не заперечно останнім.

Позивачем надано в матеріали справи копії платіжних доручень: № 969 від 26.12.2017 (612073,61 грн.), № 993 від 03.01.2018 (600000,00 грн.), № 1000 від 05.01.2018 (200000 грн.), № 1008 від 10.01.2018 (200000 грн.), № 1019 від 12.01.2018 (100000,00 грн.)№ 1021 від 15.01.2018 (200000,00 грн.), № 1023 від 15.01.2018 (223997,54 грн.), №1128 від 31.01.2018 (896117,50 грн.), згідно з якими відповідачем оплачено отриманий за вищевказаним договором поставки товар в загальному розмірі 3032188,65 грн.

30.06.2018 позивачем та відповідачем підписано двосторонній акт звіряння взаєморозрахунків, згідно з яким сторони визначили загальну заборгованість за договором, що склала 11699336,52 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом, за яким 10.08.2018 відкрито провадження у даній справі та просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 2860421,41 грн., яка згідно з графіком розстрочення повинна була бути сплачена відповідачем до 30.04.2018, а також суму 242469,70 грн. пені, нараховану на підставі п. 7.2 договору поставки за порушення строку виконання зобовязання в частині внесення чергового платежу на умовах розстрочення оплати отриманого товару.

До початку розгляду справи по суті відповідачем подано письмову заяву про визнання позову про стягнення заборгованості за договором поставки товару в загальному розмірі 3102891,11 грн., в тому числі суми пені, в повному обсязі.

Визнання позову відповідачем це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Визнати позов може відповідач або його уповноважений представник. Право відповідача на визнання позову є виявом принципів диспозитивності і змагальності. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, судом визнано наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст.694 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Сторонами в Додатковій угоді № 2 узгоджено графік розстрочення оплати товару, згідно з яким відповідач повинен був здійснити рівні часткові оплати за отриманий товар до 31.01.2018 та до 30.04.2018 в розмірі по 2946305,03 грн. кожна, тобто до 30.04.2018 перерахувати позивачу загальну суму 5892610,06 грн. Відповідач в період з 26.12.2017 по 31.01.2018 здійснив часткові оплати на загальну суму 3032188,65 грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача, яку він повинен був перерахувати до 30.04.2018, складає 2860421,41 грн.

Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 2860421,41 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

У звязку із невиконання належним чином обовязку щодо перерахування суми 2860421,41 грн. часткової оплати товару згідно з графіком розстрочення, яке необхідно було здійснити до 30.04.2018, позивачем також заявлено до стягнення суму 242469,70 грн. пені, яка нарахована за період з 30.04.2018 по 30.07.2018 (91 день прострочення).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті п.7.2 договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 29.11.2017, встановлено, що за несвоєчасну або неповну оплату товару Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення. У випадку прострочення, Покупець спочатку сплачує пеню, а потім суму основного боргу.

Слід зауважити, що згідно з розрахунком пені, наданим позивачем, останнім не враховано, що з 13.07.2018 розмір облікової ставки становив 17,5%. Враховуючи приписи ч.2 ст. 237 ГПК України, суд не виходячи за межі позовних вимог (за визначеного позивачем розміру пені) задовольняє вимоги про стягнення з відповідача суми 242469,70 грн. пені у заявленому позивачем розмірі.

Отже, позов задовольняється судом повністю.

Згідно з ч.1 ст. 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору від суми 46543,37 грн., сплаченої при поданні позову, а саме: повернути позивачу судовий збір в розмірі 23271,69 грн., про що винести відповідну ухвалу. Згідно зі ст. 129 ГПК України інша частина судового збору в розмірі 23271,68 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ч. 3 ст. 185, ст.ст. 129, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-проектно-виробнича компанія Спецзахист (юридична адреса: 69002, АДРЕСА_2; фактична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул.Заводська, буд.3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Компані (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14; ) суму 2 860 421 (два мільйони вісімсот шістдесят тисяч чотириста двадцять одна) грн. 41 коп. основного боргу, суму 242 469 (двісті сорок дві тисячі чотириста шістдесят девять) грн. 70 коп. пені, суму 23271 (двадцять три тисячі двісті сімдесят одна) грн. 68 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне судове рішення складено та підписано 14.11.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Суддя О.С. Боєва