ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2018

Справа № 910/10433/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/10433/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 11 208,03 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – відповідач) про стягнення 11 208,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі його перевезення, заподіяно збитки позивачу у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 11 208,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10433/18 та ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

05.10.2018 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого вбачається, що ПАТ "Українська залізниця" заперечує проти позовних вимог, з тих підстав, що позивачем не надано належних документів на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме доказів оплати рахунку та підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної.

16.10.2018 через відділ діловодства суду позивачем було надано відповідь на відзив на позов, в якій заперечує проти доводів відповідача, оскільки на підтвердження кількості та розміру вартості втраченого вантажу до позовної заяви додані комерційні акти, залізничні накладні, видані продавцем рахунки на оплату товару. При цьому, до позову додана копія банківської виписки та реєстрів до неї, згідно яких рахунки продавця, оплачені позивачем у повному обсязі.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі-постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №0103/11606 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Кількість та номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даної угоди, які є його невід’ємною частиною (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору, під партією ресурсів зрозуміють ресурси, передані на умовах даного договору за одним транспортним документом. Мінімальною партією ресурсів, яка постачається залізничним транспортом є один вагон, мінімальною партією ресурсів, яка поставляється автотранспортом – кількість ресурсів, які поставляються за одним транспортним документом. Згідно положень Розділу 3 договору, поставка ресурсів здійснюється транспортом, вказаним у специфікаціях та у зазначені в них строки (п. 3.1, 3.2 договору).

Поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у специфікаціях, та вже включають в себе усі податки та збори, обов’язкові платежі, у тому числі вартість тари, пакування, маркування та інші витрати.

Оплата покупцем ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом безготівкових розрахунків (п. 5.1 договору). При цьому, періодичність оплати визначається сторонами за взаємною згодою.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017, відповідно до залізничних накладних №42675983, №40557944 вантажовідправником – Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний», надіслано коксівне вугілля, зокрема, у вагонах №56092117 – 68600 кг, № 53526158 - 68700 кг. Одержувачем вантажу виступало приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод".

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов’язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних №42675983, №40557944.

На станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено комісійне переважування, за результатами якого виявлено нестачу вантажу, а саме у вагоні № 56092117 – 1700 кг., у вагоні №53526158 – 2550 кг., про що складено відповідні комерційні акти.

Так, 18.03.2018 на станції Авдіївка Донецької залізниці був складений комерційний акт №482803/81, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №56092117 в кількості 1700 кг.

В комерційному акті № 482803/81 зазначено, що на підставі акта з/ф №520 від 18.03.2018 ст. Авдіївка Донецької залізниці проведено комісійне переважування вагона №56092117 на справних 100-тонних електронних вагах. По документу значиться вага нетто 68600 кг., тара 22200 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 89100 кг., нетто 66900 кг., тара 22200 кг., що менше ваги накладної на 1700 кг. При цьому зазначено, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Навантаження у вагоні хвилеподібна, нижче рівня бортів на 15-20 см., укатана катком, плівкою проти видування не покривалась, по документу значиться вантаж маркований вапном, фактично маркування відсутнє. У вагоні над 3,4 люками мається поглиблення 1.5 м х 0,5 м.

14.04.2018 на станції Авдіївка Донецької залізниці був складений комерційний акт №482803/98, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №53526158 в кількості 2550 кг.

В комерційному акті № 482803/98 зазначено, що на підставі акта з/ф №702 від 14.04.2018 ст. Авдіївка Донецької залізниці проведено комісійне переважування вагона №53526158 на справних 100-тонних електронних вагах. По документу значиться вага нетто 68700 кг., тара 23100 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 89250 кг., нетто 66150 кг., тара 23100 кг., що менше ваги накладної на 2550 кг. При цьому зазначено, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Навантаження у вагоні нижче рівня бортів, нерівномірне, хвилеподібна, слабке маркування вапном, плівкою проти видування не покривалась. У вагоні ліворуч по ходу над 1,2, 3 люками мається поглиблення 2,0 м х 2, 0 м х 1,0 маркування порушено.

Відтак, у зв'язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею, позивач просить стягнути з відповідача збитки, які були завдані йому у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні в загальній сумі 11 208,03 грн., згідно доданого розрахунку.

Відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні з тих мотивів, що відшкодуванню за втрату чи недостачу вантажу підлягають фактичні збитки, які виникли з вини Залізниці у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка позивачем не доведена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Статтею 130 Статуту залізниць України визначено, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як встановлено судом, ДП «Морський торговельний порт «Южний» було здійснено відправлення по залізничних накладних №№42675983, 40557944 коксівного вугілля у вагонах №56092117 – 68600 кг та № 53526158 - 68700 кг., одержувачем вантажу виступало приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод".

На станції Авдіївка Донецької залізниці, залізницею було проведено комісійну перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагонах №№ 56092117, 5352615, не відповідає фактичній масі вказаній у накладній, про що перевізником складено відповідні комерційні акти. Отже залізниця не виконала взятих на себе обов'язків щодо збереження вантажу під час перевезення, який був прийнятий нею до перевезення без будь-яких зауважень.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту залізниць України).

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Абзацом 1 статті 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому, ч. 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивач здійснив розрахунок розміру збитків на підставі рахунків-фактури постачальника за договором №91429963 від 14.03.2018 на суму 36280380,86 грн. та №91439981 від 08.04.2018 на суму 24207793,74 грн., тобто з дотриманням вимог абз.1 ст.115 Статуту залізниць України.

Згідно банківської виписки та реєстрів до платіжних доручень, за якими здійснювалось перерахування коштів, рахунки-фактури, які були виставлені позивачу продавцем за договором №0103/11606 від 01.11.2017, оплачені позивачем повністю.

Отже, враховуючи факт оплати відповідачем рахунків №91429963 від 14.03.2018 на суму 36280380,86 грн. та №91439981 від 08.04.2018 на суму 24207793,74 грн., суд дійшов висновку про оплату позивачем вантажу згідно залізничних накладних №№42675983, 40557944 в повному обсязі згідно укладено договору купівлі-продажу №0103/11606 від 01.11.2017, про що подано належні та достатні докази.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду, позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено факт втрати вантажу позивача (договір купівлі-продажу, накладна та комерційні акти), дійсну вартість вантажу (рахунки-фактури продавця) та розмір фактично заподіяної шкоди (вартість оплаченого позивачем вантажу, але фактично ним не отриманого) в сумі 11 208,03 грн. Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вугілля, з урахуванням норм природної втрати, і встановив, що сума втраченого вантажу у вагонах є обґрунтованою та становить 11208,03 грн.

В той час як залізниця, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв'язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

При цьому, доводи відповідача стосовно ненадання позивачем копії податкової накладної судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки податкова накладна не є документом, який підтверджує господарську операцію, а таким документом є залізнична накладна - це основний перевізний документ встановленої форми (ст. 6 Статуту).

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 11 208,03 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ідентифікаційний код 00191075) вартість втраченого вантажу у розмірі 11 208 (одинадцять тисяч двісті вісім) грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.11.2018.

Суддя                                                                                           Т.В.Васильченко