ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1245/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс" про стягнення 35157,52 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Доброгурська О.О. - довіреність від 05.02.2018;

від відповідача: Дмитрик К.С. - довіреність від 01.08.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомак" (далі - позивач) подало до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс" (далі - відповідач) 35157,52 грн за поставку неякісного товару (автошин), придбаного на підставі видаткових накладних.

Ухвалою від 02.07.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 02.08.2018.

09.07.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання від 04.07.2018 вих. № 04/07-1 про залишення позову без розгляду, яке було відхилено згідно з протокольною ухвалою суду від 02.08.2018.

23.07.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 20.07.2018 вих. № 20/07-1.

Ухвалою від 02.08.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 25.09.2018.

31.08.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 27.08.2018 вих. № 27/08-01.

10.09.2018 до суду від відповідача надійшли заперечення на позов від 06.09.2018.

25.09.2018 відповідачем було подано до суду заяву щодо застосування строків позовної давності у справі.

В судовому засіданні 25.09.2018 господарський суд постановив протокольну ухвалу про закінчення підготовчого провадження та початок судового розгляду справи по суті.

За результатами судового засідання від 25.09.2018 господарський суд оголосив перерву до 18.10.2018.

Після перерви представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 27.08.2018 вих. № 27/08-01.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.07.2018 вих. № 20/07-1 та запереченнях на позов від 06.09.2018. Просив застосувати строки позовної давності у даній справі щодо вимог про стягнення з відповідача 35157,52 грн за поставку неякісного товару (автошин).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі усної домовленості, яка існувала між позивачем та відповідачем щодо поставки товару, відповідач на підставі виставленого на оплату рахунку № 217 від 06.02.2017, поставив позивачу згідно з видаткової накладної № 219 від 16.02.2017 товар на загальну суму 898379,24 грн.

Під товаром слід розміти автошини, які придбані позивачем у типорозмірах:

- 385/65 R22.5 TR01 20PR 160 K T - TRUCK24 у кількості 140 шт;

- 315/80 R22.5 DR01 20PR 156/154 M D - TRUCK24 у кількості 28 шт;

- 315/70 R22.5 ST01 18PR 154/150 М F - TRUCK24 у кількості 10 шт;

- 315/80 R22.5 ST02 20PR 156/154 М F - TRUCK24 у кількості 10 шт.

Позивач у позовній заяві вказує, що за товар він розрахувався у повному обсязі шляхом проведення передоплати на загальну суму здійсненої поставки, на підтверження чого до матеріалів справи додані копії платіжних доручень № 216 від 07.02.2017 на суму 20000,00 грн, № 220 від 08.02.2017 на суму 20000,00 грн, № 224 від 09.02.2017 на суму 40000,00 грн, № 226 від 13.02.2017 на суму 130000,00 грн, № 229 від 14.02.2017 на суму 90000,00 грн, № 232 від 15.02.2017 на суму 110000,00 грн та № 233 від 16.02.2017 на суму 490000,00 грн.

При цьому, суд вказує, що згідно з призначення платежу, зазначеного в вищеперерахованих платіжних дорученнях, лише оплати від 07.02.2017, 08.02.2017, 09.02.2017, 15.02.2017 та 16.02.2017 були проведені в рахунок оплати товару по рахунку №217 від 06.02.2017. Оплати від 13.02.2017 та 14.02.2017 були здійснені позивачем з призначенням платежу "передплата за шини згідно рах № 5545 від 08.02.2017". Підстави зарахування платежів від 13.02.2017 та 14.02.2017 в рахунок оплати товару, поставленого згідно з рахунку № 217 від 06.02.2017, у позовній заяві відсутні. Таким чином, суд вважає встановленими обставини доведення позивачем в межах розгляду даної справи лише факт часткової оплати товару отриманого за видатковою накладною № 219 від 16.02.2017 на суму 680000,00 грн.

В подальшому 16.02.2017 між сторонами було укладено письмовий договір № 65/17-П на виконання якого, як стверджує відповідач, позивачу на підставі рахунку на оплату №926 від 09.06.2017 згідно з видаткової накладної № 777 від 09.06.2017 було поставлено додатково ще 5 шт автошин типорозміру 315/80 R22.5 ST02 20PR 156/154 М F - TRUCK24 загальною вартістю 22039,64 грн.

До справи додано платіжне доручення № 463 від 09.06.2017, яким підтверджено, що розрахунок за шини, поставлені згідно з рахунку за №926 від 09.06.2017, позивач дійснив у повному розмірі.

Як вказано у позовній заяві, позивач у період з 30.06.2017 по 15.12.2017 здійснив часткове відчуження шин, придбаних у відповідача за видатковими накладними № 219 від 16.02.2017 та № 777 від 09.06.2017, на користь третіх осіб.

Так, згідно з видаткової накладної № 1402 від 30.06.2017 позивач продав 1 шину TRUCK24 385/65 R22.5 TR01 20PR 160 K T ФОП ОСОБА_3.

Згідно з видатковими накладними № 1729 від 02.08.2017, № 2325 від 27.08.2017 та №2369 від 01.09.2017 позивач продав 4 шини TRUCK24 385/65 R22.5 TR01 20PR 160 K T ФОП ОСОБА_4.

Згідно з видаткової накладної № 3140 від 15.12.2017 позивач продав 1 шину TRUCK24 315/80 R22.5 ST02 20PR 156/154 М F ОСОБА_5.

Позов мотивований тим, що у процесі експлуатації, придбаних ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у позивача автошин, останні втратили свої фізичні властивості, що призвело до неможливості їх використання за призначенням та стало підставою звернення покупців до ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" із заявами про здійснення технічної експертизи цих шин, що підтверджується доданими до справи квитанціями до прибуткового касового ордеру № 29/8 від 29.08.2017, № 04/9 від 04.09.2017, № 18/12 від 18.12.2017 та рахунком № 70 від 06.07.2017.

Відповідно до висновків від 06.07.2017, 09.08.2017, 29.08.2017, 09.09.2017 та 18.12.2017, складених ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" за результатами проведення ідентифікації та технічної експертизи шин, наданих для дослідження, було встановлено, що шини є виробничим браком фірми-виробника.

У зв'язку з встановленням факту продажу відповідачем товару неналежної якості, позивач звернувся до відповідача з претензією № 01 від 27.02.2018 про безоплатну заміну дефектного товару на аналогічний товар належної якості та його доставку за власний рахунок на адресу позивача або ж повернення сплачених за товар грошових коштів у розмірі 29297,93 грн.

У відповідь на претензію № 01 від 27.02.2018 відповідач листом від 16.03.2018 повідомив позивача, що порядок заміни дефектного товару обумовлений розділом 7 договору поставки № 65/17-П від 16.02.2017, тому зважаючи на цю обставину просив позивача звернутися до нього в порядку, що був узгоджений між сторонами договору.

23.03.2018 позивач направив відповідачу листа вих. № 23/03-01 згідно з яким повідомив про відсутність у товариства примірника договору поставки № 65/17-П від 16.02.2017, просив надати екземпляр вищевказаного договору або його копію, а за відсутності такого виконати вимоги претензії направленої раніше.

Листом-відповіддю від 14.04.2018 відповідач повідомив позивача про наявність у нього лише одного примірника договору поставки № 65/17-П від 16.02.2017, вказав про необгрунтованість тверджень позивача з приводу відсутності у нього письмового договору поставки та відмовив у задоволенні вимоги про заміну товару неналежної якості або повернення коштів.

Позовні вимоги грунтуються на приписах ст. ст. 526, 527, 530, 610, 673, 678 Цивільного кодексу України, ст.ст. 231, 269 Господарського кодексу України та передбачають вимогу про стягнення з відповідача 29297,93 грн сплачених за товар грошових коштів та 5859,59 грн 20% штрафу, нарахованого за поставку неякісного товару (автошин).

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник в процесі виконання ними усної домовленості від 06.02.2017 та письмового договору № 65/17-П від 16.02.2017 шляхом укладення яких сторони врегулювали господарські відносини по поставці товару (автошин).

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 678 Цивільного кодексу України унормовано, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положеннями статті 680 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Системний аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що покупець, має право на обмін або відшкодування вартості отриманого товару тільки у випадку доведеності того, що такий товар на момент передачі мав недоліки (був неякісним), і що його недоліки мають місце не в зв'язку з порушенням правил його експлуатації.

За загальним правилом встановленим Господарським процесуальним кодексом України, обов'язок доведення обставин покладається на ту із сторін, яка наполягає на їх існуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вже було зазначено вище, в обґрунтування факту поставки відповідачем неякісних шин позивач посилається на висновки ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" від 06.07.2017, 09.08.2017, 29.08.2017, 09.09.2017 та 18.12.2017, складені за результатами проведення ідентифікації та технічної експертизи шин, наданих для дослідження покупцями ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які, в свою чергу, придбали їх у позивача за видатковими накладними № 1402 від 30.06.2017, № 1729 від 02.08.2017, № 2325 від 27.08.2017, №2369 від 01.09.2017 та № 3140 від 15.12.2017.

Однак суд вказує, що зазначені висновки в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України не можуть вважатися належними та допустимими доказами неякісності шин, а так само того, що їх не якість мала місце через виробничий брак підприємства виготовлювача, оскільки, по-перше, матеріали справи не містять жодного доказу наявності в ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" повноважень на проведення такого виду експертизи; по-друге, матеріали справи не містять відомостей про те, на підставі яких документів та матеріалів робилися дані висновки, які нормативні акти використовувалися, чи враховувалися підприємством при проведенні технічних експертиз вимоги щодо дотримання заявниками (ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5) правил експлуатації шин та інші необхідні для проведення експертизи обставини; по-третє, у висновках ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" наявні посилання на серійні номери автошин, які досліджувалися під час проведення експертизи, водночас позивач документально не підтвердив ідентичність цих шин тим, що були придбані ним у відповідача, а третіми особами у нього.

Суд також враховує, що наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013 № 549 затверджені "Правила технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі" (далі - Правила).

Відповідно до п. 2 розділу І Правил їх дія поширюється на юридичних і фізичних осіб, які виготовляють, транспортують, мають намір придбати чи замовити, продають, придбавають, експлуатують, ремонтують, передають на утилізацію пневматичні шини (далі - шини) та колеса колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі.

Пунктом 5 розділу І зазначених Правил передбачено, що гарантійний наробіток шини (колеса) - тривалість експлуатації шини (колеса), виражена в календарних місяцях чи в кілометрах пробігу або в мотогодинах наробітку КТЗ, протягом якої у разі дотримання споживачем умов експлуатації, вимог експлуатаційної документації на шини (колеса) та/або КТЗ гарант (виробник, продавець, виконавець робіт гарантійного ТО та/або ремонту) забезпечує свої гарантії.

Таким чином, дотримання наявних у Правилах показників, таких як "зберігання шини (колеса)", "індекс несівної здатності", "індекс тиску (PSI)", "категорія швидкості", також мало досліджуватися при визначенні факту дотримання ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умов експлуатації шин та, відповідно, є предметом доказування по справі, оскільки за приписами п. 7 розділу ХV Правил, споживач втрачає право на гарантійні зобов'язання виробника, продавця, виконавця робіт з гарантійного обслуговування та/або ремонту складників пневматичних коліс у разі порушення встановлених виробником правил експлуатації складників пневматичних коліс і КТЗ, а також норм цих Правил.

Проте, як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів того, що ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" при виготовленні висновків від 06.07.2017, 09.08.2017, 29.08.2017, 09.09.2017 та 18.12.2017 зазначені обставини враховувалися.

Крім того, відповідно до п. 6 розділу ХV Правил унормовано, що експертизу з питань втрати споживчих властивостей складників пневматичних коліс проводять юридичні і фізичні особи (далі - експерти), які мають право на таку діяльність згідно з Порядком проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 12 січня 2004 року № 12, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 січня 2004 року за № 110/8709.

При цьому п. п. 1.4, 4.9, 4.10 Порядку проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, на які посилаються вищезгадані Правила, передбачено, що Державну акредитацію здійснює Державне агентство з питань науки, інновацій та інформатизації України, яке видає свідоцтво на право організації чи проведення або організації та проведення наукової і науково-технічної експертизи.

Державне свідоцтво підписується керівником Держінформнауки України і засвідчується печаткою. Державне свідоцтво видається строком на 5 років. Продовження терміну дії свідоцтва здійснюється в порядку, установленому для його отримання. Свідоцтво за відповідним номером підлягає обліку в Єдиному реєстрі державних свідоцтв на право організації чи проведення або організації та проведення наукової інауково-технічної експертизи, що ведеться Держінформнауки України.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу наявності у ДП "Центр по сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" свідоцтва на право проведення експертних досліджень з питань втрати споживчих властивостей складників пневматичних коліс (в т.ч. шин), виданого в порядку, визначеному "Правилами технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі", затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013, та "Порядку проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.01.2004 № 12.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту неякісності поставлених відповідачем йому автошин.

Разом з тим, суд вказує, що в судовому засіданні відповідач наполягав на тому, що автошина типорозміру 315/80 R22.5 ST02 20PR 156/154 М F - TRUCK24, яка була визнана неякісною згідно з висновку експертизи від 18.12.2017, поставлена позивачу та в подальшому реалізована останнім в межах дії договору поставки № 65/17-П від 16.02.2017, натомість суд вказує про недоведеність в суді цього факту ні позивачем ні відповідачем у справі, з огляду на те, що шина за аналогічними ідентифікуючими даними у кількості 10 шт була продана відповідачем позивачу також ще до укладення договору поставки, на підставі видаткової накладної № 219 від 16.02.2017.

Суд вказує, що обов'язок із доказування в суді обгрунтованості заявлених вимог необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поставки відповідачем неякісного товару, поставленого на підставі усної домовленості та договору поставки № 65/17-П від 16.02.2017, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи те, що підставою відмови у позові є необгрунтованість позовних вимог, приписи щодо позовної давності, в даному випадку, не впливають на результат вирішення спору.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс" про стягнення 35157,52 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 09.11.2018.

Суддя В.М. Антонова