ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа№ 910/13807/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від заявника: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 (повний текст складено 20.08.2018)

за заявою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

у справі № 910/13807/17 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства «АЛЬОНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТЕХНІКС»

про стягнення 222 384, 25 грн

Встановив

Селянське (фермерське) господарство "АЛЬОНА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХНІКС" (далі - відповідач) про стягнення 222.384,25 грн

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі № 910/13807/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 позов задоволено частково, на виконання якого Господарським судом м. Києва видано наказ від 11.01.2018 № 910/13807/17.

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича (далі - державний виконавець) про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі № 910/13807/17 (далі - Заява).

Вказана заява мотивована тим, що в процесі здійснення державним виконавцем перевірок за встановленими адресами боржника, останній за адресою, вказаною у виконавчому документі (м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б) господарську діяльність не здійснює, майно не зберігає.

В свою чергу, на запит державного виконавця, державною прикордонною службою України листом від 14.05.2018 повідомлено про те, що у базах даних адміністрації держприкордонслужби міститься інформація про перетин державного кордону громадянином ОСОБА_3 (засновник та керівник боржника), зокрема, в період з січня 2017 по січень 2018 мав місце перетин державного кордону через пункти Сеньківка та Гоптівка.

Зважаючи на те, що в ході виконавчого провадження встановлено, що майно та/або кошти належні боржнику на праві власності відсутні, державний виконавець вказує, що виїзд за межі України ОСОБА_3, як єдиного засновника, керівника та підписанта боржника негативно впливає на оперативність та ефективність виконання судового рішення

Господарський суд міста Києва у задоволенні заяви відмовив своєю ухвалою від 13.08.2018 (повний текст складено 20.08.2018).

Не погодившись з вказаною ухвалою, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович 27.08.2018 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 337 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник зазначив, що відповідне обмеження може бути застосоване не лише за стягненням з боржника періодичних платежів, а й за зобов'язаннями покладеними іншими рішеннями, зокрема й такими, які визначені у наказі.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що приватний виконавець не надав ніяких доказів застосування вказаного заходу забезпечення виконання судового рішення, як виключного захожу забезпечення виконання судового рішення, оскільки, серед встановлених законодавством прав та обов'язків приватних виконавців передбачена можливість лише звертатися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке відповідно до частини першої статті 337 Господарського процесуального кодексу України може бути застосоване виключно судом.

Київський апеляційний господарський суд (головуючий суддя Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Сулім В.В.) відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 у справі №910/13807/17 своєю ухвалою від 10.09.2018.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.10.2018, матеріали оскарження №910/13807/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року прийнято апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 у справі №910/13807/17 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Представники сторін у судове засідання 12.11.2018 не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 23.10.2018 на відповідні адреси.

12.11.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від заявника до суду надійшла заява про розгляд даної справи без участі заявника, яке було задоволено судом.

Так, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 19 частини 3 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В свою чергу, приписами ч. 1, 2, 3 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:

- тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення;

- тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею;

- суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Так, відповідно до наказу Господарського суду м. Києва від 11.01.2018 № 910/13807/17 боржником за вказаним наказом є - юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХНІКС", проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, враховуючи приписи ч. 3 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України господарський суд постановляє ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України саме - фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, приписи пункту 19 частини 3 Закону визначають, зокрема, право виконавця на звернення до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

При цьому, колегія суддів відзначає, що у даній справі є стягнення заборгованості (попередньої оплати, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат), що за своєю правовою природою не є стягненням з боржника періодичних платежів.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що відповідне обмеження може бути застосоване не лише за стягненням з боржника періодичних платежів, а й за зобов'язаннями покладеними іншими рішеннями, зокрема й такими, які визначені у наказі.

Північний апеляційний господарський суд приймає як належне твердження скаржника, що серед встановлених законодавством прав та обов'язків приватних виконавців передбачена можливість лише звертатися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке відповідно до частини першої статті 337 Господарського процесуального кодексу України може бути застосоване виключно судом, проте вважає дане твердження таким, що не спростовує висновків суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що приватний виконавець не надав ніяких доказів застосування вказаного заходу забезпечення виконання судового рішення, як виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, колегія суддів відзначає наступне.

Як роз'яснив Верховний Суд України у листі від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням», яке варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до вказаного листа Верховного Суду України, однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

За змістом ч. 2 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Крім того, суд враховує, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч. 3).

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Тобто, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні.

Таким чином, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 року у справі №910/13807/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження №910/13807/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту 14.11.2018.