РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2018Справа № 910/12077/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Коновалові С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «АГРОХІМ» (25009, Кіровоградська обл., місто Кіровоград, ВУЛИЦЯ КОМАРОВА, будинок 74)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (01001, м.Київ, ПРОВУЛОК ШЕВЧЕНКА ТАРАСА, будинок 3) визнання додаткової угоди недійсною

Представники:

від Позивача: Колесник Г.М. (адвокат);

від Відповідача: Козлова О.І. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «АГРОХІМ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (надалі також - «Відповідач») про визнання додаткової угоди недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання додаткової угоди до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 року позовну заяву Приватного підприємства «АГРОХІМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» про визнання додаткової угоди недійсною залишено без руху.

27.09.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заяви про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.10.2018 року.

18.10.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 24.10.2018 року з'явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.11.2018 року.

В судовому засіданні 07 листопада 2018 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 07 листопада 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2016 року між Приватним підприємством «АГРОХІМ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу №01/01-16, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати, а Покупець прийняти та оплатити техніку на умовах, визначеним цим договором. (а.с.12-13)

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що оплата вартості Техніки здійснюється в гривнях, виходячи із курсу "Міжбанку" на день, що передує дню здійснення платежу, тобто сума до сплати визначається на день платежу шляхом множення еквіваленту в умовних одиницях (що вказаний в специфікаціях) на курс гривні на Міжбанку на день, що передував здійсненню платежу.

Згідно з специфікацією (додаток № 1 до Договору) погоджено найменування, виробник, рік випуску, кількість, ціна техніки, що підлягає постачанню за Договором, термін поставки та порядок здійснення платежів. Зокрема, найменування - комплекти для внесення мікрогранульованих добрив на сівалку в загальній кількості 13 одиниць (далі - Техніка); термін поставки - до 15.03.2016; загальна вартість - 4 408 634,88 грн; порядок здійснення платежів - 1-ий платіж - 5% від загальної вартості Техніки до 14.01.2016, 2-ий платіж - 15% від загальної вартості Техніки до 28.01.2016; 3-ій платіж - 80% від загальної вартості Техніки протягом 5-ти банківських днів від дати підписання акту введення в експлуатацію кожної одиниці Техніки. (а.с.14)

Додатковою угодою до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року Сторони виклали в новій редакції пункт 4.1. Договору, змінено специфікацію та графік платежів. У зміненій специфікації передбачено поставку Техніки - комплекту для внесенні сухих добрив на сівалку KINZE 3700 (8 бункерів Spandi Volumexх 180 л з 3-ма виходами, електропривід з пультом управління) в кількості 10 одиниць у строк зі строком поставки до 15.03.2017 загальною вартістю 3 391 257,60 грн. (а.с.15-16)

Згідно з графіком платежів за Додатковою угодою погоджено наступний порядок: зараховані платежів по акту звірки взаєморозрахунків станом на 16.12.2016 в сумі 76 096,00 Євро (2 180 222,24 грн); часткова оплата до 13.01.2017 в сумі 41 984,00 Євро згідно пункту 2.2. Договору; кінцева оплата - протягом 5-ти банківських днів від дати підписання акту введення в експлуатацію останньої одиниці Техніки, сума платежу - 13 120,00 Євро згідно пункту 2.2. Договору.

Пунктом 4 Додаткової угоди передбачено наступний порядок заміни поставленої Техніки: після поставки нової техніки Виконавець за Договором підряду № 01/16 від 06.01.2016 - ТОВ фірма "Альфа-Росс ЛТД" проводить демонтаж Техніки з послідуючим монтажем нової Техніки із складанням відповідного Акту та передає Замовнику. Замовник після отримання нової Техніки передає демонтовану Техніку в комплекті та згідно видаткових накладних по кількості Продавцю в момент отримання нової Техніки. Замовник надає Підряднику необхідну допоміжну техніку, яка дозволяє провести демонтаж Техніки та монтаж нової техніки відповідно з укладеними Договорами.

Пунктом 5 Додаткової угоди продовжено строк дії Договору до 30.12.2017 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що додаткова угода є недійсною, оскільки була укладена Позивачем в особі директора ОСОБА_3, проте Засновником не було надано дозволу директору на підписання даної угоди. Крім того, в додатковій угоді відсутня дата її складання, не визначено місце складання. За таких підстав, просить Суд визнати недійсною додаткову угоду до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року, сторонами якої зазначено Приватне підприємство «АГРОХІМ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД».

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що у додатковій угоді сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Крім того, Позивач вчинив ряд дій, що свідчать про схвалення правочину, що також підтверджується судовими рішеннями, якими також визнано укладеною додаткову угоду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «АГРОХІМ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 06.01.2016 року між Приватним підприємством «АГРОХІМ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу №01/01-16, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати, а Покупець прийняти та оплатити техніку на умовах, визначеним цим договором. (а.с.12-13)

Додатковою угодою до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року Сторони виклали в новій редакції пункт 4.1. Договору, змінено специфікацію та графік платежів. У зміненій специфікації передбачено поставку Техніки - комплекту для внесенні сухих добрив на сівалку KINZE 3700 (8 бункерів Spandi Volumexх 180 л з 3-ма виходами, електропривід з пультом управління) в кількості 10 одиниць у строк зі строком поставки до 15.03.2017 загальною вартістю 3 391 257,60 грн. (а.с.15-16)

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що додаткова угода є недійсною, оскільки була укладена Позивачем в особі директора ОСОБА_3, проте Засновником не було надано дозволу директору на підписання даної угоди. Крім того, в додатковій угоді відсутня дата її складання, не визначено місце складання.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що зі змісту Спірного договору випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, ціну, умови оплати, умови поставки, строк і порядок передачі техніки, перехід права власності, гарантійні умови, відповідальність сторін, інші.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна додаткова угода до договору від імені Продавця - Приватного підприємства «АГРОХІМ» була підписана директором ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту, з одного боку та від імені Покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» була укладена генеральним директором Литвинським К.Г, який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Відповідно до ч.3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 Статуту Приватного підприємства «АГРОХІМ», затвердженого рішенням Засновника 19.08.1997 року, виконавчим органом підприємства є його директор /дирекція/. Відношення директора /дирекції/ з засновником регулюється трудовим контрактом. Директор /дирекція/ правомочний вирішувати усі питання діяльності підприємства, які надані до його компетенції засновником згідно укладеного контракту. (а.с.17-24)

10.12.2012 року між Приватним підприємством «АГРОХІМ» та ОСОБА_3 було укладено Трудовий контракт з директором, за яким Працівник зобов'язався виконувати роботу, визначену цим контрактом, а Роботодавець зобов'язався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін. (а.с.25-26)

Пунктом 5 Контракту передбачено, що роботодавець доручає працівнику через посаду директора виключно в інтересах здійснення прибуткової діяльності підприємства діяти в межах своєї компетенції згідно діючого законодавства, з письмового дозволу роботодавця укладати угоди (договори, контракти), в тому числі на отримання кредитів у банківських установах в необмежених сумах.

Наказом №1 від 01.01.1998 року призначено ОСОБА_3 директором Приватного підприємства «АГРОХІМ» на умовах контракту з 01.01.1998 р. (а.с.27)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.01.2017 року, директором Приватного підприємства «АГРОХІМ» є ОСОБА_3 (укладає угоди на суму до 100 тис. грн.) (а.с.29-32)

Однак, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання письмового дозволу Приватного підприємства «АГРОХІМ» на укладення додаткової угоди Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року.

При цьому, Суд звертає увагу, що Договір купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року від імені Продавця - Приватного підприємства «АГРОХІМ» був укладений директором ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту, за яким загальна вартість товару складає 4 408 634 грн. 88 коп. В той же час, додатковою угодою до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року змінено загальну вартість товару на суму 3 391 257 грн. 60 коп., що є меншою сумою, ніж та, яка була погоджена Сторонами при укладенні Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року, недійсність якого Позивачем не заперечується, тобто Сторонами були дотримані всі умови під час укладення Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року, зокрема, й отримано письмовий дозвіл Приватного підприємства «АГРОХІМ» на укладення Договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, від 13.09.2017 у справах № 910/20080/14, №910/20081/14.

Однак, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обізнаності Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» про необхідність отримання письмового дозволу директором Приватного підприємства «АГРОХІМ» на укладення додаткової угоди Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року, а також про відсутність повноважень представника Приватного підприємства «АГРОХІМ» на підписання спірного договору.

Проте, правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Суд зазначає, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Кіровоградської області перебувала справа №912/2709/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-Росс ЛТД", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко-Агро", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного підприємство "Агрохім", про розірвання договору підряду № 01/16 від 06.01.2016 між ТОВ фірма "Альфа-Росс ЛТД" та ТОВ "Кернел-Трейд".

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.12.2017 року у справі №912/2709/17, залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 року та Верховного Суду від 14.06.2018 року, позовні вимоги задоволено. Розірвано договір підряду № 01/16 від 06.01.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-Росс ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд". (а.с.33-44)

У вказаному рішенні суду було встановлено, що 06.01.2016 ТОВ "Кернел Трейд" (Покупець) укладено з ПП "Агрохім" (Продавець) договір купівлі-продажу №01/01-16 з специфікацією на придбання Товару (Техніки), що підлягав монтажу з налаштуванням ТОВ фірмою "Альфа-Росс ЛТД". До вказаного договору купівлі-продажу між сторонами договору укладено додаткову угоду, якою передбачено заміну Техніки (Товару) за договором купівлі-продажу у відповідності до наведеної в додатковій угоді специфікації. Як повідомляє позивач, у зв'язку з тим, що обумовлена додатковою угодою до договору купівлі-продажу №01/01-16 від 06.01.2016 Техніка поставлена не була, позивач відмовився від прийняття виконання вказаного договору купівлі-продажу, про що направив претензію №3397 від 10.07.2017.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 912/2709/17 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт укладення 06.01.2016 року між Приватним підприємством «АГРОХІМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» Договору купівлі - продажу №01/01-16 та Додаткової угоди до вказаного договору підтверджено рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.12.2017 року у справі №912/2709/17, яке набрало законної сили.

Також, як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Кіровоградської області перебувала справа №912/2275/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" до Приватного підприємства "Агрохім", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко-Агро", на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-Росс ЛТД", про стягнення 3 721 349,02 грн. та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Агрохім" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд", про стягнення 449 556,80 грн.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року у справі №912/2275/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" до Приватного підприємства "Агрохім" про стягнення 3 721 349,02 грн задоволено повністю. Стягнуто Приватного підприємства "Агрохім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" 3 382 223,26 грн суми попередньої оплати та 339 125,76 грн неустойки, а також судовий збір у розмірі 55820,24 грн. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Агрохім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" про стягнення 449 556,80 грн відмовлено повністю.

У вказаному рішенні зазначено, що ПП "Агрохім" позовні вимоги заперечено повністю з тих підстав, що, за твердженням відповідача, товар поставлено та фактично отримано позивачем, підтвердженням чого є підписання актів прийому-передачі, здійснюється фактичне користування технікою та електронне листування щодо поставки. Окрім того, зустрічний позов обґрунтовано відсутністю оплати вартості поставленого товару в установлений строк. На підтвердження передачі товару за Договором відповідачем за первісним позовом надано до матеріалів справи акти прийому-передачі мікрогрануляторів від 04, 05, 07, 14 березня 2017 року, які підписано між ПП "Агрохім" та СТОВ "Дружба-Нова" і ТОВ "Енселко-Агро". Вказані акти фіксують, що на замовлення ТОВ "Кернел-Трейд" представники СТОВ "Дружба-Нова" і ТОВ "Енселко-Агро" з однієї сторони приймають, а представники ПП "Агрохім" з іншої сторони передають комплектуючі до сівалок згідно наведеного в актах переліку. Акти складено з посиланням на Додаткову угоду до Договору купівлі-продажу №01/01-16 від 06.01.2016.

Однак, рішення господарського суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року у справі №912/2275/17 не набрало законної сили у зв'язку з поданням Приватним підприємством «АГРОХІМ» апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, розгляд якої ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2018 року призначено на 14.11.2018 року, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

При цьому, у вказаній апеляційній скарзі Позивач зазначав, що між Позивачем та Відповідачем було підписано додаткову угоду, у зв'язку із зміною технічного завдання, яке пов'язане із заміною кількості та призначення поставленого товару згідно з Договором купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 р. Також зазначено, що відповідно до договору купівлі - продажу товар був поставлений Позивачу (ТОВ "Кернел-Трейд") в строк та у повному обсязі, про що свідчать акти прийому - передачі мікрогрануляторів, товарно - транспортні накладні, податкові накладні. (а.с.135-140)

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Приватне підприємство «АГРОХІМ» у поданій заяві по суті справи №912/2275/17 та апеляційній скарзі підтверджує факт укладення Додаткової угоди до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року між Приватним підприємством «АГРОХІМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», а тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, Суд зазначає, що на виконання умов Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року в редакції додаткової угоди щодо графіку платежів (п.3 додаткової угоди) Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» було перераховано на користь Приватного підприємства «АГРОХІМ» грошові кошти у розмірі 1202001 грн. 92 коп., що еквівалентно 41 984 євро, виходячи із курсу Міжбанку на день, що передує дню здійснення платежу, згідно з даними з сайту http://minfin.com.ua/міжбанківський курс, продаж Євро/UAH зафіксований на момент закриття торгів. (а.с.103)

Суд звертає увагу, що у первісній редакції Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року Покупець повинен був здійснити перший платіж до 14.01.2016 р. у розмірі 8528 євро, що еквівалентно 220431 грн. 74 коп., другий платіж до 28.01.2016 р. у розмірі 25584 євро, що еквівалентно 661295 грн. 24 коп., а загалом складають 881726 грн. 98 коп., що є значно меншою сумою ніж та, що була перерахована Відповідачем. Третій платіж повинен був здійснений у розмірі 136448 євро, що еквівалентно 3526907 грн. 90 коп., протягом 5 банківських днів від дати підписання акту введення в експлуатацію кожної одиниці техніки.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 1202001 грн. 92 коп. були перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» на користь Приватного підприємства «АГРОХІМ» саме на виконання умов додаткової угоди до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року, а Позивачем в свою чергу були прийняті вказані грошові кошти.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи, Суд приходить до висновку, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного між сторонами договору, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень.

Крім того, Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо незазначення дати й місця укладення додаткової угоди, оскільки вказані відомості не є підставою для визнання недійсною даної додаткової угоди до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року.

Також, відповідно до абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Однак, Позивачем в свою чергу не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження звернення до суду про стягнення з директора ОСОБА_3 збитків, заподіяних укладенням спірного договору поставки, та до правоохоронних органів щодо вчинення останнім протиправних дій.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорювана ним додаткова угода до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили цей правочин, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не був вчинений у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання Додаткової угоди до Договору купівлі - продажу №01/01-16 від 06.01.2016 року недійсною не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного підприємства «АГРОХІМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» про визнання додаткової угоди недійсною є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «АГРОХІМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» про визнання додаткової угоди недійсною - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин