ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/74/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Колоколова С.І., Мишкіної М.А.,

секретар судового засідання: Молодов В.С.,

за участю представників учасників процесу:

Від прокуратури - ОСОБА_1, посвідчення № 048039, дата видачі : 27.09.17;

Від відповідача-2 - ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі : 26.02.18; Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Євровнєшторг;

Від третьої особи - ОСОБА_3, довіреність № 03-36/7762, дата видачі : 18.10.18; ОСОБА_4 Міністрів України;

Від відповідача-3 - ОСОБА_5, довіреність № 81/Д, дата видачі : 03.01.18; Товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера;

Вільні слухачі - ОСОБА_6; ОСОБА_7; TICHOMIROVAS SERGEJUS; KARALIUS AIVARAS

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 24 травня 2018 року

у справі № 915/74/18 (суддя Коваль С.М.)

за позовом: Першого заступника прокурора Миколаївської області

до відповідачів:

1)Миколаївської міської ради;

2)Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Євровнєшторг;

3)Товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 Міністрів України

про визнання незаконними та скасування пункту 22, підпункту 22.1 розділу 1 Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43, пункту 8, підпункту 8.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 № 40/29, підпункти 1.1, 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 № 5/48, визнання недійсним договорів оренди, купівлі-продажу, визнання недійсними державного акта на право власності на землю, свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Заступником прокурора Миколаївської області в інтересах держави пред'явлено позов до Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" з вимогами:

"1. Визнати незаконним та скасувати пункт 22, підпункт 22.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43, якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" в оренду ділянку загальною площею 974251 кв.м для коригування та обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаїв.

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 8, підпункт 8.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 № 40/29, якими затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документа (договору оренди) та надано товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" в оренду ділянку загальною площею 690247 кв.м для обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаїв.

3. Визнати незаконним та скасувати підпункти 1.1., 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 № 5/48, якими погоджено звіт про експертну грошову оцінку та товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" продано земельну ділянку площею 236067 кв.м для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаїв.

4. Визнати недійсним на майбутнє укладений 04.12.2009 між Миколаївською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" () договір про надання в оренду товариству земельної ділянки площею 690247 кв.м з кадастровим номером :07:004:0072, зареєстрований 09.12.2009 у Державному реєстрі земель за №66.

5. Визнати недійсним укладений 25.05.2011 між Миколаївською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" () договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 236067 кв.м з кадастровим номером :07:004:0073, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8, про що у реєстрі вчинено запис №1950.

6. Визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 636086 на право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" () на земельну ділянку площею 236067 кв.м з кадастровим номером :07:004:0073 для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом, який 21.06.2011 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00012.

7. Визнати недійсним свідоцтво про право власності № 21303146, видане 06.05.2014 товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія „Євровнєшторг" () реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку площею 1,2663 га з кадастровим номером :07:004:0126.

8. Визнати недійсним свідоцтво про право власності № 21299284, видане 06.05.2014 товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія „Євровнєшторг" () реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку площею 22,3404 з кадастровим номером :07:004:0127.

9. Визнати недійсним укладений 04.06.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" () та товариством з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" () договір купівлі-продажу №960 земельної ділянки площею 1,2663 га з кадастровим номером :07:004:0126, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9

10. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №21379197 від 10.07.2017 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 2,9946 га з кадастровим номером :07:004:0139 за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" ().

11. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №21376715 від 10.07.2017 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 15,6158 га з кадастровим номером :07:004:0140 за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" ().

12.Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №21378682 від 10.07.2017 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 1,93 га з кадастровим номером :07:004:0141 за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнєшторг" ().

13. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 21377531 від 10.07.2017 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 1,8 га з кадастровим номером :07:004:0142 за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євровнешторг".

Разом з позовними вимогами перший заступник прокурора Миколаївської області просить визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його.

Вимоги обґрунтовано тим, що Миколаївська міська рада, приймаючи спірні рішення щодо надання у користування земельних ділянок за рахунок донної поверхні Бузького лиману, перевищила надані їй повноваження, оскільки фактично розпорядилась землями державної власності та внутрішніми морськими водами держави для створення портової інфраструктури, що згідно зі ст.ст. 84, 122 Земельного кодексу України та ст.14 Водного кодексу України належить до виключної компетенції органів виконавчої влади. Позивач вважає, що спірні ділянки не можуть бути об'єктами земельних правовідносин, адже земельні ділянки є дном лиману, межі яких неможливо встановити в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка.

Крім того, позивач зазначив, що всупереч законодавчим приписам проекти землеустрою щодо відведення відповідачу-2 земельних ділянок з кадастровим номером :07:004:072, не розроблялась, компетентними органами не погоджувались та міською радою не затверджувались, а рішення про їх надання прийнято на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди та документу, що посвідчує право на земельні ділянки; висновок державної експертизи землевпорядної документації не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, тому землевпорядна документація повернута на доопрацювання. Вказаний висновок не містить жодної інформації про позитивну оцінку проекту землеустрою та про його погодження. Отже, на час прийняття Миколаївською міською радою спірного рішення в проекті землеустрою був відсутній позитивний висновок державної експертизи, що є підставою для відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою.

Отже, на думку прокурора, спірні пункти рішень Миколаївської міської ради від 19.12.2008 р. № 31/43 , від 12.11.2009 № 40/29, від 21.04.2011 № 5/48 прийняті з порушенням вимог законодавства, зокрема, ст. ст. 13, 19 Конституції України, ст. ст. 12, 59, 84, 122, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 6, 10, 14, 67, 85 Водного кодексу України, з огляду на те, що Договори, укладені на підставі таких рішень, та видані державні акти, в силу приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, є незаконними.

Позовна заява також містить клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, мотивоване неналежним виконанням уповноваженими органами України (Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області) своїх обов'язків з усунення порушень та тим, що про порушення, допущені Миколаївською міською радою при прийнятті рішень щодо надання в оренду та продажу у власність ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" земельної ділянки прокурору стало відомо лише під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000288, розпочатому 23.09.2015р..

26.02.2018 року ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" заявлено клопотання про застосування позовної давності, в якому зазначено, що прокуратура мала знати про вчинені правочини та вчасно реагувати на них, оскільки здійснювала прокурорський нагляд систематично, також посилається на припис Миколаївської транспортної прокуратури №1558 від 13.11.2008 року. (т.1 а.с.137-142)СТЕНОГРАМАМА

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року у справі № 915/74/18 (суддя Коваль С.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване наступним. Суд першої інстанції встановив, що виходячи з місця розташування та адреси, привласненій спірній земельній ділянці (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 14), вона знаходиться у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці населеного пункту - міста Миколаєва (Корабельний район міста Миколаєва).

Отже, на момент прийняття міською радою спірного п.22 розділу 1 та п.22.1 розділу 1 рішення від 19.12.2008 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди та передачу в оренду спірної земельної ділянки, не відбулось розмежування земель державної та комунальної власності, передана земельна ділянка знаходиться в межах міста Миколаєва, а тому Миколаївською міською радою вирішено питання про передачу в оренду земельної ділянки, розташованої в межах міста Миколаєва, в силу наданих їй повноважень.

Зі змісту спірного рішення від 19.12.2008р. вбачається, що Миколаївська міська рада вирішила передати в оренду ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» земельну ділянку, віднісши її до категорії «землі транспорту, зв'язку» (відповідно до пп. «ж» ст.19 ЗК України).

Суд не погодився з позицією прокуратури щодо віднесення спірного обєкту до внутрішніх вод (лиману) та зазначив, що надання Миколаївською міською радою земельної ділянки площею 236067 кв.м віднесено до категорії «інших земель транспорту та зв'язку», для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаєві відповідає положенням законодавства, а саме: ст.86 ВК України, ст.ст.65, 67, 69 ЗК України.

Також суд першої інстанції відхилив посилання першого заступника прокурора щодо передачі Миколаївською міською радою в користування ТОВ «Компанія «ЄВРОВНЄШТОРГ» водного об'єкту (лиману), оскільки відсутні будь-які договори на передачу в оренду саме лиману.

Стосовно позиції першого заступника прокурора про те, що передана в оренду земельна ділянка не може бути об'єктом земельних правовідносин, суд зазначив, що наявність межового знаку не визнається обов'язковою умовою наявності факту встановлення меж земельної ділянки. Межі наданої ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» визначені проектом землеустрою (розробленого ПП ОСОБА_10 в 2008 р.), в складі якого, зокрема, є креслення перенесення меж земельної ділянки в натурі.

Суд зазначив, що матеріалами справи підтверджено наявність факту встановлення меж земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» згідно з укладеним договором оренди від 18.02.2009 р. на виконання рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43.

На підставі викладеного вище, суд не вбачає порушень законодавства при винесенні Миколаївською міською радою пункту 22, підпункту 22.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 р. за № 31/43, якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» в оренду земельну ділянку загальною площею 974251 кв.м. для коригування та обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаєві.

Щодо розробки проекту землеустрою на земельну ділянку площею 690247 кв.м., суд вважає, що підстав для згідно з ч.1 ст.123 ЗК України не було, оскільки: не було факту зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки та межі вказаної земельної ділянки вже були встановлені в натурі (на місцевості); також суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати продану ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» земельну ділянку «штучно створеною територією», оскільки порядок отримання територією статусу «штучно створеної» законодавством не передбачений. Так само як не передбачено (на момент винесення оспорюваного рішення) й саме поняття «штучно створеної території».

Отже, враховуючи викладене, оскільки ні ч.4 ст.83 ЗК України, ні інші норми не містять заборони на передачу у приватну власність земельних ділянок (в тому числі державної форми власності), які віднесені до категорії земель «інші землі транспорту та зв'язку», місцевий господарський суд не вбачає порушень законодавства при винесенні Миколаївською міською радою підпунктів 1.1, 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 р. №5/48, оскільки міська рада діяла в межах своїх повноважень (з врахуванням п.12 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України) та за відсутності будь-яких обмежень на продаж такої земельної ділянки.

Посилання ж прокуратури на те, що станом на день укладення договору оренди щодо цієї земельної ділянки, земля фактично була внутрішніми водами (лиманами), а на момент продажу вже є штучною територією, ніяким чином не може свідчити про наявність порушення законодавства, яке має наслідком незаконність винесення оспорюваного рішення, тобто не стосується предмету спору. Це також стосується й позиції прокурора стосовно необхідності отримання Товариством окремої згоди ОСОБА_4 Міністрів України на створення штучної земельної ділянки на дні водного об'єкту загальнодержавного значення.

Додатково суд першої інстанції послався на приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, з огляду на приписи ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За результатами дослідження всіх обставин справи, судом не встановлено порушень законодавства при прийнятті відповідачем - Миколаївською міською радою: пункту 22, підпункту 22.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 р. за № 31/43, пункту 8, підпункт 8.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 р. №40/29, підпунктів 1.1, 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 р. №5/48, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд погодився з позицією відповідачів, що прокуратурою пропущено строк позовної давності без поважних причин та необхідності застосування до спірних правовідносин позовної давності, пославшись на прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів державними органами та органами місцевого самоврядування, припис Миколаївської транспортної прокуратури, направлений на адресу ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» за вих. № 1558 від 13.11.2008 року; також присутність представників прокуратури на сесіях Миколаївської міської ради під час винесення оскаржених рішень № 40/29 від 12.11.2009 року та №5/48 від 21.04.2011 року.

Однак, з огляду на те, що з боку відповідачів відсутнє порушення права особи, в інтересах якої було подано позов першим заступником прокурора Миколаївської області, суд першої інстанції відмовив в позові з підстав його необґрунтованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 24.05.2018р. у справі №915/74/18 про відмову у позові прокурора та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду щодо прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень в межах наданих їй законом повноважень не відповідають вимогам закону та обставинам справи, адже до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі під водними об'єктами загальнодержавного значення. Надана в оренду ТОВ „Компанія „Євровнєшторг" земельна ділянка є донною поверхнею Бузького лиману.

Таким чином, передбачена до відведення земельна ділянка належить до земель державної власності, розпорядження якими здійснюють виключно органи державної виконавчої влади. Органи місцевого самоврядування відповідно до вимог ст.ст. 12, 80, ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, розпоряджаються лише землями комунальної власності.

Водночас, суд не звернув увагу на те, що при прийнятті спірних рішень Миколаївська міська рада фактично розпорядилась не лише землями державної власності, а й внутрішніми морськими водами, які згідно зі ст. 13 Конституції України, ст.ст. 84, 122 ЗК України та ст. 14 ВК України належить до виключної компетенції органів виконавчої влади, які діють від імені власника -Українського народу.

На момент виникнення спірних правовідносин дійсно землі державної та комунальної власності не були розмежованими. Відтак, органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування при наданні земельних ділянок у власність та користування повинні були керуватися приписами п. 12 Перехідних положень ЗК України з урахуванням спеціальних норм.

Як до розмежування земель в Україні, так і після їх розмежування діяли (діють) спеціальні норми, які забороняли передавати у комунальну власність землі під водними об'єктами загальнодержавного значення.

Таким чином, оскільки чинним на момент прийняття оскаржуваних рішень законодавством було передбачено заборону передачі з державної власності у комунальну власність земель під водними об'єктами загальнодержавного значення, то твердження відповідача, що спірна земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, не надає органу місцевого самоврядування право на її розпорядження.

Отже, Миколаївською міською радою перевищено надані їй законом повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою під водним об'єктом загальнодержавного значення, оскільки ця ділянка належить до земель державної власності, розпорядження якими здійснюють виключно органи державної виконавчої влади.

Прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень порушує виключне право власності держави на розпорядження земельними ділянками та внутрішніми морськими водами України, яке реалізується через відповідні органи державної виконавчої влади.

Вказане свідчить про те, що Миколаївська міська рада не мала законних підстав розпоряджатися земельною ділянкою водного фонду загальнодержавної форми власності, яка зайнята і, відповідно, нерозривно пов'язана із водним об'єктом загальнодержавного значення - Бузьким лиманом.

Отже, Миколаївська міська рада не мала права виступати відповідно до закону орендодавцем такої земельної ділянки, яка фактично передавалась разом із внутрішніми морськими водами України, та, в подальшому, її відчужувати на користь ТОВ «Компанія «Євровнєшторг».

Разом з тим, на думку прокурора, суд не застосував до спірних правовідносин положення статті 14 ВК, статей 8, 13 Закону України "Про морські порти України" та не врахував змісту Правил пропуску суден через судноплавні шлюзи України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.10.2003 № 809, Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту України та зв'язку від 27.05.2005 № 257, Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, і дійшов помилкового висновку про те, що товариству передано в оренду саме земельну ділянку, а не водний об'єкт.

Надана товариству в оренду земельна ділянка є дном лиману, її межі лише частково збігаються зі штучними спорудами, тому всупереч вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" неможливо встановити її межі в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання межових знаків на спірній ділянці встановлено не було.

Оскільки проектом передбачено відведення в оренду частини дна водної акваторії Бузького лиману, де відсутні межі в натурі (на місцевості), які збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, а також неможливо встановити межі запроектованої території в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка, отже запроектована до відведення територія не має ознак земельної ділянки -встановлених меж, та, як наслідок, запроектована до відведення територія не може бути об'єктом земельних правовідносин.

Відповідно, наявні у матеріалах проекти землеустрою не є належними, допустимими, достовірними та достатніми у розумінні ст. 76-79 ГПК України доказами встановлення меж спірної ділянки в натурі та можливості набуття нею статусу об'єкта земельних правовідносин.

Також за переконанням прокурора, не відповідають обставинам справи та вимогам закону висновки суду, що передана на підставі рішення Миколаївської міської ради №40/29 від 12.11.2009р. товариству в оренду земельна ділянка площею 690247 кв.м. не є новосформованою, оскільки вона є частиною земельної ділянки, раніше переданої в оренду цьому ж товариству.

Крім того, апелянт зауважує, що надана за спірним рішенням ради №40/29 від 12.11.2009 в оренду ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» земельна ділянка раніше у користування будь-яким фізичним і юридичним особам не передавалась, її межі не встановлювались. Фактично ця ділянка є частиною земельної ділянки площею 926314 кв.м, яка раніше перебувала в оренді цього Товариства, проте є новосформованою, оскільки має інші межі та кадастровий номер :07:004:0072).

Проте, всупереч вимог закону проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» спірної земельної ділянки площею 690247 кв.м. з кадастровим номером :07:004:0072 не розроблявся, спеціально уповноваженими органами влади та контролю не погоджувався, та відповідно Миколаївською міською радою не затверджувався, а рішення про її надання прийнято на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документу (договору оренди), що посвідчує право на земельну ділянку.

До того ж висновок державної експертизи землевпорядної документації від 02.12.2014 № 1597-14 не містить відомостей про наявність позитивного висновку, лише зазначено про доопрацювання цієї документації, що у порушення вимог статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", пункту 3.5.3 ОСОБА_11 проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему від 03.12.2004 № 391, не повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства.

Відсутність у проекті землеустрою саме позитивного висновку державної експертизи на час прийняття Миколаївською міською радою спірного рішення є підставою для відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою згідно з вимогами частини 13 статті 123 ЗК.

Також прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск прокурором строків позовної давності, оскільки відповідно до ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) прокурор проводить перевірку виконання законів лише за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності та за наявності приводів.

Таким чином, у прокурора могло виникнути право на проведення перевірки щодо прийнятих Миколаївською міською радою спірних рішень лише у випадку надходження заяви чи повідомлення про порушення законності та за наявності приводів (наявності у прокурора даних про порушення закону).

Проте, заяви та повідомлення, а також інші дані про порушення законності при відведенні спірних земель в оренду та у власність на підставі спірних рішень Миколаївської міської ради до органів прокуратури не надходили.

Судом прийнято до уваги надану відповідачем копію припису в.о. Миколаївського транспортного прокурора від 13.11.2008 про усунення порушень законодавства , яке регулює проведення днопоглиблювальних робіт, однак прокурор вважає, що зазначений документ не є належним, допустимим, достовірним та достатнім, у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України доказом обізнаності прокурора про порушення закону при прийнятті Миколаївською міською радою оспорюваних рішень, укладенні на їх підставі договорів та оформленні у подальшому правовстановлюючих документів на спірні землі, тому що припис прокурора датований 13.11.2008, тобто раніше, ніж оспорювані рішення ради, що виключало можливість прокурора виявити при проведенні перевірки незаконність спірних рішень, договорів та правовстановлюючих документів.

Аналогічно, прокурор зазначає, що Головному управлінню Держгеокадастру в області, який відповідно до закону є органом контролю, про факт первинного порушення інтересів держави, саме внаслідок прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень відомо не було. Перебіг позовної давності у справах за позовами, заявленими прокурором в інтересах держави в особі її органів, починається від дня коли про порушене право довідався або міг довідатися саме такий державний орган, а не прокурор, який звернувся з позовом до суду.

Як слідує з матеріалів справи в даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в області, отже, при вирішенні питання про пропуск позовної давності, слід виходити з того, коли про порушення прав та законних інтересів стало чи могло стати відомо саме позивачу.

При цьому, відсутність законодавчих підстав для проведення прокурором у 2008 році перевірки законності передачі спірних земельних ділянок в оренду та власність ТОВ «Компанія Євровнєшторг» та ТОВ «Миколаївський спеціалізований порт Ніка-Тера» унеможливило виявлення зазначених у позові порушень закону та державних інтересів раніше.

Крім того, як вбачається з тексту припису, прокурором проводилася перевірка щодо незаконності дій ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» при здійсненні днопоглиблювальних робіт. Отже, ця перевірка не стосувалася законності набуття прав на земельні ділянки.

До того ж, за текстом припису, на момент проведення перевірки ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» належало право оренди на земельну ділянку площею 528 058 кв.м., спірні ж рішення міської ради стосуються набуття ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» прав на земельну ділянку загальною площею 974 251 кв.м. Отже, йдеться мова про іншу земельну ділянку.

Вищевказане свідчить про те, що прокурор під час перевірки законності днопоглиблювальних робіт не здійснював перевірку законності відведення спірних земель в оренду та у подальшому у власність ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» та не мав можливості виявити порушення, викладені у позові.

Не впливає на правильне вирішення спору і твердження ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» щодо відкритості та доступності спірних рішень міської ради, оскільки навіть у випадку ознайомлення з текстом рішень ради, прокурор не міг зі змісту рішення довідатись про його незаконність та порушення державних інтересів, оскільки зі змісту самих лише рішень міської ради про відведення земельних ділянок у користування та власність ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» фактично не можливо встановити порушення вимог законодавства.

При цьому, прокуратурі Миколаївської області про допущені порушення законодавства при прийнятті Миколаївською міською радою спірних рішень щодо надання в оренду та продажу у власність ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» земельної ділянки за рахунок донної поверхні Бузького лиману стало відомо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000288, розпочатому 23.09.2015р..

Подані Миколаївською міською радою витяги зі стенограми, оцінені судом, не є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України доказами обізнаності прокурора чи можливості бути обізнаним про порушення інтересів держави, тому що згідно з витягами 40-ї сесії міської ради V скликання від 12.11.2009 та 5-ї сесії міської ради VI скликання від 21.04.2011 у роботі цих сесій приймали участь працівники прокуратури ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Водночас, сама лише присутність представників прокуратури на сесії міської ради не може свідчити про можливість виявити порушення закону та інтересів держави при прийнятті конкретних рішень ради.

У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», Миколаївська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера заперечують проти доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В письмових поясненнях прокуратура Миколаївської області зазначає щодо представництва інтересів держави, що прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень порушує виключне право власності держави на розпорядження земельними ділянками та внутрішніми морськими водами України, яке реалізується через відповідні органи державної виконавчої влади.

Враховуючи наявність порушень вимог законодавства при відведенні спірних земель, прокурором пред'явлено до суду зазначену позовну заяву з урахуванням вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ПІК України.

Так, відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України, преамбули Водного кодексу України, ст. 324 Цивільного кодексу України, водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу та його національним надбанням, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст.ст. 1, 19 Закону України «Про охорону земель» охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів України №15 від 14.01.2015, визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п. 30 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2013, та Положення про Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, затвердженого наказом Держгеокадастру України № 308 від 17.11.2016, управління здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю,

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм закону вбачається, що Головне управління Держгеокадастру в області наділене повноваженнями по здійсненню контролю за діяльністю органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями будь-якої категорії, а також фізичних і юридичних осіб в частині набуття права на ці землі та його реалізації.

Метою здійснення нагляду (контролю) за використанням та охороною земель є недопущення або усунення порушень вимог земельного законодавства.

Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об'єктами. В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність раціонального використання водних ресурсів та їх екологічно спрямованого захисту.

Таким чином, прокурор зазначає, що незаконне відведення спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель.

При цьому, відповідно до вищевказаних Положень, Головне управління Держгеокадастру в області в межах своїх повноважень має право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Тобто, чинними нормативно-правовими актами не передбачено повноважень органу контролю щодо звернення з позовами до суду з питань скасування незаконних, рішень, визнання недійсними договорів оренди, купівлі-продажу, державних актів на право власності на земельні ділянки, тощо.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, який уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор пред'являє цей позов у інтересах держави як позивач.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 Міністрів України.

28.08.18 року до суду від ОСОБА_4 міністрів України до Одеського апеляційного господарського суду, а 26.10.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_4 Міністрів України, в яких третя особа підтримує правову позицію першого заступника прокурора Миколаївської області по даній справі та просить врахувати це під час ухвалення постанови.

13.11.2018 року до суду від представника ТОВ "Євровнешторг" надійшли витяги та свідоцтва про право власності.

В судове засідання 15.11.2018 року представник Миколаївської міської ради не зявився, про судове засідання повідомлений належним чином.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду прави без участі Миколаївської міської ради та на підставі наявних матеріалів справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, пунктами 22 та 22.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43 затверджено проект землеустрою та надано в оренду ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" земельної ділянки загальною площею 974251 кв. м, у тому числі 447015 кв. м за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування (акваторія Бузького лиману), 527236 кв. м за рахунок земель ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" з віднесенням її до земель - інші землі транспорту та зв'язку, для коригування та обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаєві.

18.02.2009 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Компанія "Євровнєшторг" (орендар), на підставі рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43, укладено договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів договорів 20.02.2009 за № 6327, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 974251 кв.м. для коригування та обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у місті Миколаєві /Корабельний район.

Відповідно до пункту 5.2. Договору цільове призначення земельної ділянки (1.14.10 УКЦВЗ) - інші землі транспорту та зв'язку.

П.5 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №38/35 від 01.10.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (для внесення змін (корегування меж земельної ділянки) до договору оренди) на земельну ділянку загальною площею 926314 кв.м, у тому числі 396784 кв.м під штучними водотоками (каналами, коректорами, канавами), 529530 кв.м під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, за рахунок земель ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», залишивши її в інших землях транспорту та зв'язку, для обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаєві.

Підпунктом 5.1 розділу 1 зазначеного рішення ділянку площею 926314 кв.м (кадастровий номер :07:004:0069) надано Товариству в оренду строком на 49 років.

12.10.2009 р. Товариство звернулося до Миколаївської міської ради із клопотанням про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 926314 кв.м на дві окремі ділянки площами 690247 кв. м та 236067 кв.м.

Пунктом 8 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 року №40/29 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (договору оренди) на земельну ділянку загальною площею 690 247 кв.м, у тому числі 690 247 кв. м - внутрішні 8.1 води (під лиманами), за рахунок частини земель ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», з віднесення її до інших земель транспорту та зв'язку, для обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у м.Миколаєві.

Підпунктом 8.2 розділу 1 вищевказаного рішення зазначену земельну ділянку надано в оренду вказаному товариству на 49 років, а пунктом 8.1 розділу 1 рішення визнано таким, що втратив чинність, пункт 5.1 розділу 1 рішення міської ради від 01.10.2009 № 38/35.

На виконання вказаного рішення, 04.12.2009 р. між Миколаївською міською радою і ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» укладено договір оренди землі, відповідно до якого останньому надано в оренду земельну ділянку загальною площею 690247 кв.м (кадастровий номер :07:004:0072) для обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції. Зазначений договір 09.12.2009 року зареєстровано у Державному реєстрі земель за №66.

П.9 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 р. №40/29 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (договору оренди) на земельну ділянку площею 236067 кв.м, у т.ч. 236067 кв.м - внутрішні води (236067 кв.м під лиманами), за рахунок частини земель Товариства, з віднесення її до інших земель транспорту та зв'язку, для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерно перевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у м. Миколаєві.

П. 9.1 вказаного рішення вирішено передати товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Євровнєшторг» в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 236067 кв. м для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул.Айвазовського,14.

На виконання цього рішення 04.12.2009 р. між Миколаївською міською радою та ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» укладено договір оренди, який зареєстровано 09.12.2009 р. у Державному реєстрі земель за №67.

Також слід зазначити, що п.1.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 5/48 від 21.04.2011 року погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 236067 кв.м по вул.Айвазовського, 14 у м. Миколаєві.

П.1.2 рішення затверджено вартість земельної ділянки в розмірі 5 599 509 (п'ять мільйонів п'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот дев'ять) гривень, із розрахунку 23,72 грн. за 1 кв.м, на підставі експертної грошової оцінки (висновок експерта про ринкову вартість земельної ділянки).

П.1.3 рішення встановлено, що відповідно до договору від 15.02.11 № 75 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки площею 236067 кв.м по вул. Айвазовського, 14 ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» було сплачено авансовий внесок у розмірі 900 (дев'ятсот) гривень за виконання робіт по виготовленню експертної грошової оцінки в рахунок ціни продажу земельної ділянки.

П.1.4 вказаного рішення вирішено продати товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Євровнєшторг» земельну ділянку площею 236067 кв.м за 5 598 609 (п'ять мільйонів п'ятсот дев'яносто вісім тисяч шістсот дев'ять) гривень для обслуговування бази накопичення сільськогосподарської продукції із зерноперевантажувальним комплексом по вул. Айвазовського, 14 у Корабельному районі м. Миколаєва.

П.1.5 цього рішення вирішено договір оренди землі, зареєстрований у Миколаївській міській раді 09.12.09 за № 7179, у державному реєстрі земель 09.12.09 за № 67, розірвати з дати державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку площею 236067 кв.м по вул. Айвазовського, 14 у Корабельному районі м. Миколаєва.

П.1.6 рішення визначено, що після державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку площею 236067 кв.м по вул. Айвазовського, 14 у Корабельному районі м. Миколаєва пункт 9.1. розділу І рішення міської ради від 12.11.09 №40/29 визнати таким, що втратив чинність.

На виконання п.1.4 рішення №5/48 від 21.04.2011 р. між ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» та Миколаївською міською радою 25.05.2011 року укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі №1950.

На виконання умов договору ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» сплатило Миколаївській міській раді вартість землі в сумі 5 598 609 (п'ять мільйонів п'ятсот дев'яносто вісім тисяч шістсот дев'ять) гривень, що підтверджується наданими товариством банківськими виписками.

21.06.2011 р. товариству видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 236067 кв.м (кадастровий номер 481013600:07:004:0073) серії ЯЛ №636086.

У позовній заяві прокурор посилається на відсутність повноважень Миколаївської міської ради на розпорядження землями державної власності, згідно приписів ст.84, 122 Земельного кодексу України та ст.14 Водного кодексу України, ст. ст. 13, 19 Конституції України, ст. ст. 12, 59, 84, 122, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 6, 10, 14, 67, 85 Водного кодексу України .

Приписи ст.13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, ОСОБА_4 Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_14 і ОСОБА_14 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ст.3 ЗК України (в редакції від 15.01.2009) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.2 ВК України (в редакції від 03.06.2008) земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до ст.3 ВК України (в редакції від 03.06.2008) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать:

1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти;

2) підземні води та джерела;

3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ст.1 ВК України (в редакції від 03.06.2008) водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

Відповідно до ст.4 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ст.5 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до водних об'єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об'єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Таким чином, законодавство розрізняє два види об'єктів цивільних правовідносин: водні об'єкти (загальнодержавного і місцевого значення) та землі водного фонду, розпорядження якими здійснюють відповідні органи місцевого самоврядування та органи державної виконавчої влади.

Відповідно до ст.6 ВК (в редакції від 03.06.2008) води (водні об'єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування.

Народ України здійснює право власності на води (водні об'єкти) через ОСОБА_14 України, ОСОБА_14 Автономної Республіки Крим і місцеві ОСОБА_14.

Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам державної виконавчої влади та ОСОБА_14 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст.14 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до відання ОСОБА_4 Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення; визначення порядку діяльності органів виконавчої влади у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, координація їх діяльності.

Відповідно до ч.ч.5-8 ст.51 ВК України (в редакції від 03.06.2008) орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є ОСОБА_4 Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається ОСОБА_4 Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.85 ВК України (в редакції від 03.06.2008) порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗК України (в редакції від 15.01.2009) землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції від 15.01.2009) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Аналогічне положення передбачено ч.3 ст.85 ВК України.

Враховуючи вищевикладене, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями надавати на умовах оренди земельні ділянки водного фонду, зайняті внутрішніми морськими водами, зокрема - лиманами, для інших цілей, ніж визначено законом, а саме для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днопоглиблювальних робіт та стоянки суден.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення, належить до відання КМУ (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 29.03.2016 у справі № 814/4685/13-а).

Як вбачається зі змісту п.2.1 договору оренди землі від 04.12.2009 року в оренду передана земельна ділянка- внутрішні води (під лиманами) (т.1 а.с.66)

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що надана в оренду земельна ділянка з кадастровим номером :07:004:0069, зайнята внутрішніми морськими водами - Бузьким лиманом, знаходяться в межах міста Миколаєва (Корабельний район міста Миколаєва) і, відповідно, в межах юрисдикції Миколаївської міської ради, оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо розмежування земель державної та комунальної власності.

Досліджені судом першої інстанції докази, на які суд послався як на докази знаходження земельної ділянки в межах міста ОСОБА_11 - матеріали погодження проекту землеустрою та матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (загальною площею 974251 кв.м.) в оренду ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», Схема економіко-планувального зонування м. Миколаєва, яка є додатком №1 до рішення Миколаївської міської ради від 03.03.2000 р. №17/22; Висновок управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 12.11.2008 р. №17-4593/2; Погодження управління Держкомзему у місті ОСОБА_11 №2057 від 26.11.2008р.; Висновок державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області від 18.11.2008 р. №01-04/6645-05; Висновок державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-західного регіону Чорного моря від 27.11.2008 року №6143/09, не відповідають встановленим судовою колегією обставинам віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду.

Крім того, матеріали справи містять лист Миколаївського обласного управління водних ресурсів від 02.04.2015р., наявною у матеріалах справи, спірна земельна ділянка є акваторією Бузького лиману, який належить до водних об'єктів загальнодержавного значення (т. 1, а.с. 46).

Таким чином, оскаржувані рішення в цій частині не відповідають визначеній компетенції органу, що видав вказані рішення, а саме Миколаївської міської ради.

Прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень порушує виключне право власності держави на розпорядження земельними ділянками та внутрішніми морськими водами України, яке реалізуються через відповідні органи державної виконавчої влади, тобто прокуратурою правомірно пред'явлено позов на захист інтересів держави.

Також, відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ч.2 ст.16 Закону України "Про оренду землі").

Як зазначено вище, відповідно до приписів ст.4, 51, 85 ВК України, Миколаївська міська рада не наділена повноваженнями надавати в оренду чи у власність землі водного фонду.

Крім того, з матеріалів справи, а саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», висновку Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міськради, самого договору оренди землі від 18.02.2009р. , оспорених рішень Миколаївської міської ради вбачається, що земельна ділянка надавалась ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» спочатку в оренду, а згодом у власність для коригування та обслуговування підхідного каналу бази накопичення сільськогосподарської продукції по вул. Айвазовського, 14 у місті Миколаєві.

Колегія суддів зазначає, що надана товариству в оренду земельна ділянка є дном лиману, її межі лише частково збігаються зі штучними спорудами, тому в супереч вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" неможливо встановити її межі в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка.

Так, пунктом 5 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 01.10.2009 р. №38/35 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (для внесення змін (корегування меж земельної ділянки) до договору оренди) на земельну ділянку загальною площею 926 314 кв.м., у т.ч. 396 784 кв.м. під штучними водотоками, 529 530 кв.м. під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, за рахунок земель ТОВ «Компанія «Євровнєшторг».(т.1 .а.с.39)

Відповідно до акту про перенесення меж земельної ділянки на місцевість з привязкою кутів поворотів ділянки до планової основи від 02.12.2009 року, ПП ОСОБА_15 проведено розмічення меж земельної ділянки, встановлено кількість поворотних точок земельної ділянки (9), дані для розміщення ділянки вказані на схемі перенесення меж земельної ділянки на місцевість. (т.1 а.с.70)

Однак, матеріали справи не містять доказів встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Отже, оскільки проектом передбачено відведення в оренду частини дна водної акваторії Бузького лиману, де відсутні межі в натурі (на місцевості), які збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, а також неможливо встановити межі запроектованої території в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка, отже запроектована до відведення територія не має ознак земельної ділянки - встановлених меж, колегія суддів вважає, що запроектована до відведення територія не може бути об'єктом земельних правовідносин.

До того ж висновок державної експертизи землевпорядної документації від 19.12.2008 року № 1467-08 не містить відомостей про наявність позитивного висновку щодо проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, натомість зазначено про те, що документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання. (т.1 .а.с.35)

Судова колегія зауважує, що відсутність у проекті землеустрою саме позитивного висновку державної експертизи на час прийняття Миколаївською міською радою спірного рішення від 19.12.2008 року є підставою для відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою згідно з вимогами частини 13 статті 123 ЗК.

Відповідно до статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (стаття 207 ГК).

Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, що відповідає пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", за змістом якого акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи незаконність юридичної підстави для укладення договору оренди землі, а в подальшому, договорів купівлі-продажу земельної ділянки, через те, що Миколаївська міська рада не мала законних підстав розпоряджатися земельними ділянками водного фонду загальнодержавної форми власності, які зайняті, і, відповідно, нерозривно пов'язані із водним об'єктом загальнодержавного значення - Бузьким лиманом, остання не мала права виступати відповідно до закону орендодавцем такої земельної ділянки, яка фактично передавалась разом із внутрішніми морськими водами України, судова колегія доходить висновку про правомірність вимог прокурора про недійсність оспорюваних рішень та договорів.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 17.05.2018 року по справі №915/1134/16.

В позовній заяві прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду та поновити його.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо пропущення прокурором строку позовної давності для звернення з відповідними позовними вимогами, однак, враховуючи те, що з боку відповідачів відсутнє порушення права особи, в інтересах якої було подано позов першим заступником прокурора Миколаївської області, суд першої інстанції відмовив в позові з підстав його необґрунтованості.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкрите акціонерне товариство Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Положенням ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, інститут позовної давності передбачає обставини, які є підставами для зупинення та переривання строку давності, вичерпний перелік яких встановлено ст.ст. 263, 264 Цивільного кодексу України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 23 Закону України Про прокуратуру передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (відповідна правова позиція наведена в постановах Верховного суду України від 11.05.2016, від 13.04.2016 у справах № 3-387гс16, № 3-224гс16).

За змістом ст. 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (постанова Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Пунктом 2.8 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що загальна позовна давність застосовується щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій статті 261 ЦК України.

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Судова колегія доходить висновку, що прокуратурою пропущено строк позовної давності без поважних причин та необхідності застосуванні до спірних правовідносин позовної давності.

Частинами 1, 2, 4 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовами інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладання мирової угоди.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. При цьому, у разі коли згідно із законом, позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор (п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

До спірних правовідносин про визнання незаконними та скасування визнання незаконними та скасування пункту 22, підпункту 22.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 р. №31/43, пункту 8 підпункту 8.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 р. №40/29, підпункти 1.1, 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 р. №5/48 та визнання недійсними: 04.12.2009 р. договору оренди земельної ділянки, укладений між ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» та Миколаївською міською радою, зареєстрований 09.12.2009 р. у Державному реєстрі земель за №66; визнання недійсним укладеного 25.05.2011 р. між Миколаївською міською радою та ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» договору купівлі-продажу земельної ділянки застосовується загальний строк позовної давності три роки.

Оспорювані прокуратурою рішення датовані 19.12.2008 р., 12.11.2009 р. та 21.04.2011 р., а договори 04.12.2009 р., 25.05.2011 р.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана до суду 01.02.2018 р., тобто зі значним пропуском позовної давності. Клопотання прокуратури про відновлення строку позовної давності з посиланням на те, що «зі змісту самих лише рішень Миколаївської міської ради про відведення земельних ділянок у користування та власність Товариства фактично не можливо встановити порушення вимог законодавства» не відповідає дійсності та не може бути обґрунтованою підставою для поновлення пропущеного строку позовної давності з врахуванням наступного.

Інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у господарських відносинах, а також стимулює суд і учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 (надалі Закон № 1789-XII), (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів ОСОБА_4 Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, ОСОБА_14 міністрів АР Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно п.п. 1,3 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 1789-XII, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Оскаржувані рішення Миколаївської міської ради від 19.12.2008 р. №31/43, від 12.11.2009 р. №40/29, від 21.04.2011 р. №5/48, на підставі яких укладено спірні договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є відкритим та доступним як для прокурора, так і для інших контролюючих органів та ОСОБА_4 Міністрів як власника спірного обєкту (т.3 а.с.184-267).

Більше того, згідно з наданими Миколаївською міською радою стенограмами засідань сесії Миколаївської міської ради, представники прокуратури були присутні під час винесення рішень № 40/29 від 12.11.2009 року та №5/48 від 21.04.2011 року.

Факт обізнаності органів прокуратури про існування та суть оскаржуваних рішень підтверджується також листами-розсилками, згідно яких Миколаївська міська рада надсилала зазначені спірні рішення до прокуратури м. Миколаєва.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про те, що органи прокуратури мали своєчасно довідатись про порушення відповідачами у 2009-2011 роках діючого законодавства, оскільки нагляд за законністю має здійснюватись прокуратурою систематично.

Подання позову через значний проміжок часу, після вчиненого порушення, призводить до ситуації, коли зацікавленою особою вже понесені значні матеріальні витрати, що створює невизначеність при реалізації права особи мирно володіти своїм майном, на дотриманні якого наголошує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Посилання прокурора на те, що прокуратурі Миколаївської області про допущені порушення законодавства при прийнятті Миколаївською міською радою спірних рішень щодо надання в оренду та продажу у власність ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» земельної ділянки за рахунок донної поверхні Бузького лиману стало відомо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000288, розпочатому 23.09.2015р. судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки, як зазначено вище, прокурору було відомо про спірні рішення та договори з 2009 року.

Отже, враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про пропуск прокуратурою строку позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконними та скасування пункту 22, підпункту 22.1 розділу 1 Миколаївської міської ради від 19.12.2008 № 31/43, пункту 8, підпункту 8.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 № 40/29, підпунктів 1.1, 1.4 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 № 5/48, визнання недійсними договорів оренди, купівлі-продажу, визнання недійсними державного акта на право власності на землю, свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації, що на підставі ч. 4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про пропуск прокурором строку позовної давності, пославшись на прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів державними органами та органами місцевого самоврядування, припис Миколаївської транспортної прокуратури, направлений на адресу ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» за вих. № 1558 від 13.11.2008 року, та присутність представників прокуратури на сесіях Миколаївської міської ради під час винесення оскаржених рішень № 40/29 від 12.11.2009 року та №5/48 від 21.04.2011 року, однак дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права держави, в інтересах якої звернувся до суду прокурор.

На підставі вищевикладеного, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року у справі № 915/74/18 шляхом викладення її у редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду. При цьому, резолютивна частина оскаржуваного рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.232, 233, 269, 270, 275 п.2 ч.1, 277 п.4, 281-284 ГПК України,

колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року у справі № 915/74/18 шляхом викладення її у редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до приписів ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.11.2018 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді С.І. Колоколов

ОСОБА_11