ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року                                                  Справа № 923/854/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту), місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 38728533

до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт», місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 01125695

про стягнення 2331,44 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін

01.10.2018 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) (далі – Позивач) звернулося із позовом про стягнення з Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (далі – Відповідач) заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.03.2016 року, у розмірі 2331,44 грн., з яких: 1882,74 грн. – основний борг, 293,91 грн. – пеня, 49,05 грн. – 3 % річних, 105,74 грн. – інфляційні втрати.

Позовні вимоги, на підставі ст. ст. 11, 509, 530, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов’язань із оплати витрат, понесених балансоутримувачем на утримання орендованого майна за виставленими актами виконаних робіт та рахунками, внаслідок чого за період з жовтня по грудень 2016 року, у Відповідача утворилася заборгованість у сумі 1882,74 грн., на які Позивачем нараховані штрафні санкції (пеня) та 3 % річних і інфляційні збитки.

Справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 року була розподілена судді Остапенко Т.А.

Ухвалою від 04.10.2018 року судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана Позивачем – 09.10.2018 року, Відповідачем – 06.10.2018 року.

12.10.2018 року судом отримано клопотання Позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) представника Позивача. Ухвалою від 22.10.2018 року, суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання Позивача.

Супровідним листом від 12.10.2018 року Позивачем надано додаткові докази в обґрунтування своїх вимог.

22.10.2018 року судом отримано відзив Відповідача на позовну заяву за вих. № 18-11/11/355 від 18.10.2018 року у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що повідомивши про зміну тарифів на утримання орендованого нерухомого майна, Позивач, на їх вимогу, не надав обґрунтовані розрахунки (калькуляцію) вартості утримання орендованих приміщень, у зв’язку із чим, без наявності зазначеної інформації, у них відсутні підстави для підписання будь-яких актів та здійснення оплати за виставленими рахунками. Крім того, посилається на те, що протоколом наради щодо обговорення фінансового стану державних підприємств – морських портів від 07.05.2018 року, затвердженого Міністром інфраструктури від 17.05.2018 року було розглянуто питання щодо можливості заміни кредитора у договорах поворотної фінансової допомоги з ДП «ХМТП» на ДП «АМПУ», з урахуванням зобов’язань ДП «ХМТП» перед ДП «АМПУ». Зважаючи на викладене, було вирішено підписати договір уступки права вимоги (за договорами поворотної фінансової допомоги), шляхом зміни кредитора на ДП «АМПУ» та підписання акту зарахування зустрічних однорідних вимог, із врахуванням наявної у ДП «ХМТП» заборгованості перед ДП «АМПУ». До відзиву надано копію листа Відповідача на адресу Позивача за вих. № 10-05/153 від 03.11.2016 року із вимогою про надання обґрунтованих розрахунків зміни тарифів; копію протоколу наради щодо обговорення фінансового стану державних підприємств-морських портів від 07.05.2018 року, затвердженого Міністром інфраструктури від 17.05.2018 року; копії листів ДП «ХМТП» за вих. № 17-37/46 від 13.08.2018 року та ДП «АМПУ» від 12.09.2018 року № 6565/37/10-01-01/вих. з приводу укладення договору уступки права вимоги у зобов’язанні.

Надаючи відповідь на відзив, що був отриманий судом 29.10.2018 року, Позивач вказує про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених Відповідачем у відзиві, та зазначає, що надання обґрунтованого розрахунку зміни тарифів, умовами укладеного між Позивачем та Відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.03.2016 року, не передбачено. Крім того, така інформація, відповідно до внутрішніх нормативних актів Позивача є конфіденційною інформацією. Водночас, зазначає, що на адресу Відповідача направлялася додаткова угода в частині зміни тарифів та ціни на утримання орендованого нерухомого майна, від підписання якої Відповідач ухилився.

Щодо посилань Відповідача на укладення угоди про уступку права вимоги за зобов’язаннями, у якій була б враховані і зобов’язання Відповідача перед Позивачем, Позивач зазначив, що, на сьогоднішній день, така угода між сторонами не укладена, а тому зазначені обставини, не є підставою для невиконання Відповідачем зобов’язань за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна.

08.11.2018 року судом отримано заперечення Відповідача на відповідь на відзив.

Статтею 251 ГПК України встановлено, що відзив подається протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі ( ч. 3 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Провадження у справі, як зазначалося вище відкрито судом 04.10.2018 року. Для подання заперечень на відповідь на відзив Відповідачу встановлено строк до 02.11.2018 року. Подаючи заперечення на відповідь на відзив Відповідачем питання про продовження строку на його подання не порушується, за вказаних обставин, заперечення Відповідача судом до уваги не приймаються та залишаються без розгляду.

Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, справу розглянуто за наявними в ній доказами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято та підписано без його проголошення 19.11.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд

в с т а н о в и в:

25.03.2016 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) (балансоутримувач, позивач) та Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (орендар, відповідач) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 2АР/40-П-ХЕФ-16 (далі – Договір).

У п. 1.1. Договору визначено, що балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт нежитлових приміщень, які перебувають на його балансі, загальною площею 113,5 кв.м. та 138,38 кв.м., розташованих у будівлі колишнього морвокзалу, що перебуває на балансі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) за адресою: м. Херсон, пр. Ушакова, 4, утримання прибудинкової території та місць загального користування, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на надання/виконання вказаних послуг та робіт, а також витратах, пов’язаних зі споживанням комунальних послуг, а саме: теплової енергії, електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у орендованих приміщеннях, пропорційно до займаної ними площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг/робіт, наданих/виконаних балансоутримувачем за цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору орендар користується вбудованими нежитловими приміщеннями, загальною площею 113,5 кв.м, розміщеним на першому поверсі будівлі, та 138,38 кв.м, розміщеним на другому поверсі будівлі.

Орендовані приміщення використовуються під лабораторію (113,5 кв.м) та під офіс (138,38 кв.м).

Згідно калькуляції вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, вартість витрат на утримання нерухомого майна на місяць з прибутком без ПДВ склала 522,98 грн.

У п. 2.3. Договору визначено, що остаточний розрахунок за надані послуги орендар здійснює протягом 3 банківських днів після підписання сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт) на підставі рахунку (рахунку-фактури) балансоутримувача.

У п. 2.4. Договору визначений обов’язок орендаря підписати акт наданих послуг (виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту отримання цього акту від балансоутримувача або надати мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг (виконаних робіт).

У розділах 3 та 4 Договору сторонами визначено обсяг прав та обов’язків сторін.

Так, балансоутримувач, за умовами договору, зобов’язався, серед іншого: інформувати орендаря про зміни витрат на утримання приміщень, а також тарифів на послуги (п. 3.1.2); своєчасно надавати рахунки (рахунки-фактури) та акти наданих послуг (виконаних робіт) орендарю. При виникненні обставин, що перешкоджають належному виконанню зобов’язань згідно умов цього Договору, негайно повідомити про це орендаря (п. 3.1.3); письмово повідомити орендаря у разі зміни тарифів на послуги (п. 3.1.4); оформляти щомісячно та передавати на підпис орендарю акти наданих послуг (виконаних робіт).

В свою чергу, орендар зобов’язався, зокрема, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за обслуговування приміщень за споживання комунальних послуг, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщень. Оплата за поточний місяць повинна здійснюватися до 15 числа кожного поточного місяця згідно наданих балансоутримувачем рахунків (рахунків-фактур) з подальшим їх перерахунком у наступному місяці відповідно до актів наданих послуг з урахуванням фактично наданих послуг (п. 3.2.3.); прийняти надані балансоутримувачем послуги по акту наданих послуг (виконаних робіт) (п.3.2.6.); сплачувати рахунки балансоутримувача у повному обсязі в строки, визначені у договорі (п. 3.2.7).

Відповідно до п. 7.1. даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016 року, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами зобов’язань по даному Договору. У відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони дійшли згоди, що умови даного договору застосовуються до відносин, які виникли між ними до набрання даним Договором чинності, а саме з 01.01.2016 року.

Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 7.2. Договору).

Таким чином, з 01.01.2016 року у Відповідача виникли зобов’язання з утримання орендованого майна, шляхом внесення на рахунок балансоутримувача плати на утримання приміщення та оплати комунальних послуг.

Факт користування приміщеннями, які є предметом Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 2АР/40-П-ХЕФ-16 від 25.03.2016 року Відповідачем не оспорюється.

24.10.2016 року, Відповідача, у відповідності до умов п. 3.1.2, 3.1.4 Договору, листом за вих. № 26-19-06/72 повідомлено про зміну тарифів на утримання орендованого майна. Про отримання зазначеного повідомлення вказує відтиск печатки ДП «Херсонський морський торговельний порт» (1811/01-24) на листі Позивача.

На виконання умов Договору, Позивачем, протягом жовтня-грудня 2016 року, виставлені та направлені Відповідачу акти здачі-прийняття робіт та рахунки на оплату:

- за жовтень 2016 року: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 799 від 26.10.2016 року з утримання приміщення та рахунок на оплату № 847 від 26.10.2016 року на суму 627,58 грн., з урахуванням ПДВ;

- за листопад 2016 року: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1807 від 30.11.2016 року з утримання приміщення та рахунок на оплату № 2029 від 30.11.2016 року на суму 627,58 грн., з урахуванням ПДВ;

- за грудень 2016 року: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2369 від 19.12.2016 року з утримання приміщення та рахунок на оплату № 2659 від 19.12.2016 року на суму 627,58 грн., з урахуванням ПДВ.

Разом з тим, Відповідач зобов’язання за Договором належним чином не виконав, акти здачі-прийняття робіт не підписав та кошти з утримання орендованого приміщенні за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року, не сплатив, у зв’язку зі чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 1882,74 грн.

На претензії Позивача із вимогами виконати зобов’язання за договором № 26-19-06/79 від 08.06.2017 року, № 26-19-06/109 від 01.09.2017 року, № 26-05-14/30 від 08.11.2017 року, які надсилалися разом із копіями актів здачі-прийняття робіт та рахунками на оплату, Відповідач листом від 17.11.2017 року за вих. № 18-23/390 повідомив про відмову сплачувати заборгованість з утримання орендованих приміщень за виставленими рахунками, у зв’язку із відсутністю обґрунтування збільшення тарифів та відсутністю пропозиції Позивача щодо укладення додаткової угоди в частині зміни тарифу на утримання орендованого приміщення.

Одночасно із претензією Відповідача, зокрема, щодо необхідності укладення додаткової угоди із узгодженням зміни тарифів на утримання майна за вих. № 10-05/153 від 03.11.2016 року, Позивачем за вих. № 26-03-07/831 від 06.12.2016 року направлено проекти додаткових угод, які Відповідачем також підписані не були.

Листом за вих. № 26-19-06/142 від 27.11.2018 року Позивачем надано роз’яснення щодо підстав зміни тарифів на утримання орендованого приміщення. 17.05.2018 року за вих. № 26-01-01.02-4/121 від 17.05.2018 року та 06.08.2018 року № 26-05-05-25/252, Відповідачу, з метою досудового врегулювання спору, повторно направлялися акти здачі-прийняття робіт, рахунки на оплату та проекти додаткових угод із претензіями щодо погашення заборгованості. Однак, вказані претензії залишилися без виконання.

Невиконання Відповідачем зобов’язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 2АР/40-П-ХЕФ-16 від 25.03.2016 року, стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю природою, укладений між Позивачем та Відповідачем договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними, допустимими та достовірними доказами Позивачем доведено факт повідомлення Відповідачу у визначеному договором порядку про зміну тарифів по утриманню орендованого приміщення та факт надання послуг, обумовлених у договорі № 2АР/40-П-ХЕФ-16 від 25.03.2016 року, про що ним протягом жовтня-грудня 2016 року були складені відповідні акти виконаних робіт та виставлені рахунки Відповідачу, вжито заходів досудового врегулювання спору.

Водночас, Відповідач взяті на себе зобов’язання із оплати послуг з утримування орендованого приміщення не виконав, доказів відшкодування вартості витрат балансоутримувача з експлуатації орендованого нерухомого майна за спірний період не надав, факт користування орендованим приміщенням Відповідачем не спростовано. Посилання Відповідача, щодо відсутності підстав для здійснення оплати за виставленими рахунками у зв’язку із ненаданням Позивачем обґрунтованого розрахунку зміни тарифу, судом відхиляються, оскільки відповідно до умов, наведених у п. п. 2.3., 2.4., 3.1.2, 3.1.4. Договору, підставою для здійснення оплати за послуги з утримання орендованого майна за зміненими тарифами, є повідомлення Позивача про зміну тарифу.

Безпідставними є і доводи Відповідача щодо укладення угоди про уступку права вимоги (за договорами поворотної фінансової допомоги), шляхом зміни кредитора з ДП «ХМТП» на ДП «АМПУ» та підписання акту зарахування зустрічних однорідних вимог, із врахуванням наявної у ДП «ХМТП» заборгованості перед ДП «АМПУ», оскільки доказів укладення вказаного договору Відповідачем не надано, факт його укладення спростовується Позивачем.

За наведених обставин, заявлені Позивачем вимоги про стягнення 1882,74 грн. є законними та обґрунтованими.

Також, Позивачем до Відповідача заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 293,91 грн., що нарахована за період з 15.11.2017 року по 15.05.2018 року, 3 % річних у розмірі 49,05 грн. та інфляційних втрат у розмірі 105,74 грн., нарахованих за період з 15.11.2017 року по 27.09.2018 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право на нарахування пені узгоджено сторонами у п. 5.4. Договору, яким визначено, що за прострочення оплати наданих по даному договору послуг балансоутримувач має право стягнути з орендаря пеню від неоплаченої суми в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості наданих послуг за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені Позивача за період з 15.11.2017 року (дати виконання вимоги про виконання зобов’язань відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України) по 15.05.2018 року, суд задовольняє вимогу про стягнення пені у заявленій Позивачем сумі 293,91 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Порушення Відповідачем умов, укладеного із Позивачем договору підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з Відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов'язання за Договором, доданий Позивачем до позову, суд задовольняє їх у розмірі 49,05 грн. та 105,74 грн., відповідно.

У зв’язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, Позивачу за рахунок Відповідача відшкодовується судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 01125695) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 38728533) заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю 2АР/40-П-ХЕФ-16 від 25.03.2016 року, у розмірі 2331,44 грн., з яких: 1882,74 грн. – основний борг, 293,91 грн. – пеня, 49,05 грн. – 3 % річних, 105,74 грн. – інфляційні втрати, а також 1762,00 грн. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

4. Копію рішення, відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України, рекомендованим листом з повідомленням про вручення направити на адреси сторін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне судове рішення складено та підписано 19.11.2018 року

Суддя                                                                                          Т.А. Остапенко