РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2018Справа № 910/10753/18

За позовомПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 36296,19 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 36296,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав свої зобов'язання щодо збереження вантажу під час перевезення згідно залізничної накладної №49982135 від 30.05.2018, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, які завдані внаслідок незбереження вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 відкрито провадження у справі №910/10753/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву на позов.

18.09.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (відзив на позов), в якому останній зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували понесення Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" збитків у заявленому розмірі, оскільки відсутні документи, що підтверджують оплату вантажу.

01.10.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив.

Відповідач можливістю подання заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст.167 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 (договір) предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1), перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов'язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов'язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі -УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно (п.1.2), надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п.1.3), договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018 (п.12.1).

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Нормами ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1-3 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст.71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

30.05.2018 відповідно до залізничної накладної №49982135 на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було відправлено вагони №52531944, №59085514 та №53518486 з вантажем - кокс доменний вологий насипом, вагою 38450 кг, 46250 кг та 39710 кг відповідно, вантажовідправником якого було Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод".

Згідно комерційного акту №485604/753 від 03.06.2018, складеному на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №52531944, яка значиться у документах, становить 38450 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №52531944 при прибутті становила 37000 кг. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т). Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Волноваха Донецької залізниці 02.06.2018 було проведено комісійне переважування вагону №52531944, за документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) насипом, нетто - 38450 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 37000 кг, що менше заявленої ваги на 1450 кг. Завантаження у вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, "шапкою". Поверхня вантажу маркована двома поздовжніми смугами вапном. З правої сторони по ходу потяга, над 1-3м люками є виїмка розміром 4000 мм * 1500мм * 400-500 мм у глибину вагону, маркування порушене. На станції Волноваха Донецької залізниці складено акт загальної форми №11333 від 02.06.2018. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Переважування вантажу здійснювалось у присутності представників залізниці на 150 т електронних тензометричних вагах №14 ст.Сартана - 2 з повною зупинкою вагону. Комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, з боку залізниці - заступником начальника станції, комерційними агентами, представником заводу. Завідуючого вантажним двором немає по штату. При повторному переважуванні вагону №52531944 недостача вантажу підтвердилась.

Відповідно до комерційного акту №485604/754 від 03.06.2018, складеному на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №59085514, яка значиться у документах, становить 46250 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №59085514 при прибутті становила 44500 кг. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т). Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Волноваха Донецької залізниці 02.06.2018 було проведено комісійне переважування вагону №59085514, за документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) насипом, нетто - 46250 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 44500 кг, що менше заявленої ваги на 1750 кг. Завантаження у вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, "шапкою". Поверхня вантажу маркована двома поздовжніми смугами вапном. З правої сторони по ходу потяга, над 2-3м люками є виїмка розміром 1500 мм * 1500мм * 400-500 мм у глибину вагону, маркування порушене. На станції Волноваха Донецької залізниці складено акт загальної форми №11334 від 02.06.2018. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Переважування вантажу здійснювалось у присутності представників залізниці на 150 т електронних тензометричних вагах №14 ст.Сартана - 2 з повною зупинкою вагону. Комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, з боку залізниці - заступником начальника станції, комерційними агентами, представником заводу. Завідуючого вантажним двором немає по штату. При повторному переважуванні вагону №59085514 недостача вантажу підтвердилась.

Як вбачається з комерційного акту №485604/776 від 07.06.2018 складеному на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, загальна маса вантажу у вагоні №53518486, яка значиться у документах, становить 39710 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №53518486 при прибутті становила 36510 кг. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т). Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Пологи Придніпровської залізниці 02.06.2018 було проведено комісійне переважування вагону №53518486, за документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) насипом, нетто - 39710 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 36510 кг, що менше заявленої ваги на 3200 кг. Завантаження у вагоні вище рівня бортів на 300-400 мм, "шапкою". Поверхня вантажу маркована широкою поздовжньою смугою 400-600 мм уздовж вагону вапном. З правого боку по ходу потяга, над 4-7м люками є виїмка розміром 7000 мм * 1500мм * 500 мм у глибину вагону, маркування в місцях виїмки відсутнє. На станції Пологи Придніпровської залізниці складено попутний комерційний акт №463003/93 від 02.06.2018. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Переважування вантажу здійснювалось у присутності представників залізниці на 150 т електронних тензометричних вагах №14 ст.Сартана - 2 з повною зупинкою вагону. Комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, з боку залізниці - заступником начальника станції, комерційними агентами, представником заводу. Завідуючого вантажним двором немає по штату. При повторному переважуванні вагону №53518486 недостача вантажу підтвердилась.

За твердженнями позивача, вартість недостачі вантажу, визначена ним на підставі рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 з урахуванням норми недостачі вантажу 2%, становить 36296,19 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 36296,19 грн, які виникли у зв'язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у залізничних вагонах №№52531944, 59085514, 53518486 за залізничною накладною №49982135 від 30.05.2018.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували понесення Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" збитків у заявленому розмірі, оскільки відсутні документи, що підтверджують оплату вантажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

За змістом ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані нею доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України визначено, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено протиправність поведінки Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наявність заподіяних позивачу діями відповідача збитків в заявленому до стягнення розмірі, причинно-наслідковий зв'язок між ними. Одночасно, при розгляді спору стосовно стягнення збитків правової оцінки також вимагає вина заподіювача збитків.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 36296,19 грн, збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у залізничних вагонах №№52531944 (недостача вантажу становить 1450 кг), 59085514 (недостача вантажу становить 1750 кг), 53518486 (недостача вантажу становить 3200 кг) за залізничною накладною №49982135 від 30.05.2018.

За змістом ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 2 Статуту залізниць України визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.3 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч.2 ст.307 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2018 відповідно до залізничної накладної №49982135 на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було відправлено, зокрема, вагони №52531944, №59085514 та №53518486 з вантажем - кокс доменний вологий насипом, вагою 38450 кг, 46250 кг та 39710 кг відповідно, вантажовідправником якого було Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод". Всього за вказаною залізничною накладною було відправлено вантаж загальною масою 1926840 кг.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно із ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Наразі, ст.52 Статуту залізниць України встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як вбачається з матеріалів справи, у комерційному акті №485604/753 від 03.06.2018, складеному на станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, було зафіксовано, що загальна маса вантажу у вагоні №52531944, яка значиться у документах, становить 38450 кг, а в дійсності маса вантажу у вказаному вагоні, при прибутті становила 37000 кг, що менше заявленої ваги на 1450 кг, у комерційному акті №485604/754 від 03.06.2018, складеному на станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, було зафіксовано, що загальна маса вантажу у вагоні №59085514, яка значиться у документах, становить 46250 кг, а в дійсності маса вантажу у вказаному вагоні, при прибутті становила 44500 кг, що менше заявленої ваги на 1750 кг, а у комерційному акті №485604/776 від 07.06.2018, складеному на станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, було зафіксовано, що загальна маса вантажу у вагоні №53518486, яка значиться у документах, становить 39710 кг, а в дійсності маса вантажу у вказаному вагоні, при прибутті становила 36510 кг, що менше заявленої ваги на 3200 кг.

Судом встановлено, що відомості про зафіксовану сторонами в наведених комерційних актах недостачу вантажу внесені до залізничної накладної №49982135 від 30.05.2018 та досилочній накладній №46624102 від 02.06.2018.

Вищеперелічені комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, та приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у залізничній накладній №49982135 від 30.05.2018, фактичній масі вантажу, а саме щодо фактів недостачі вантажу вагою 1450 кг, який перевозився у вагоні №52531944, вагою 1750 кг, що перевозився у вагоні №59085514 та вагою 3200 кг, який перевозився у вагоні №53518486.

Оскільки відповідно до комерційних актів №485604/753 від 03.06.2018, №485604/754 від 03.06.2018 та №485604/776 від 07.06.2018 нестача вантажу вагою 1450 кг, 1750 кг та 3200 кг відповідно була зафіксована під час слідування вагонів зі станції відправлення - Авдіївка Донецької залізниці до станції призначення - Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці в межах виконання договору про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, то саме відповідач в порядку ст.110 Статуту залізниць України несе відповідальність за збереження вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями ч.1 ст.114 Статуту залізниць України визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст.115 Статуту залізниць України).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник), та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", було укладено договір №245/108/16Сб, відповідно до умов п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених даним договором.

На виконання умов вказаного договору, Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" було складено рахунок-фактуру №92024865 від 30.05.2018, з якого вбачається, що на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" поставлявся кокс доменний Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг", марка КДМ 1, ТУ У 19.1-5:2015, на загальну суму 45483763,36 грн з податком на додану вартість.

При цьому, відповідно до графи №9 рахунку-фактури №92024865 від 30.05.2018 було визначено поставку коксу доменного, фактичною вагою 360,030 т, наведеною вагою 349,949 т, на загальну суму 2774689,63 грн без податку на додану вартість, а згідно графи №11 визначено поставку коксу доменного, фактичною вагою 662,860 т, наведеною вагою 644,298 т, на загальну суму 5151561,97 грн без податку на додану вартість.

Також до рахунку-фактури №92024865 від 30.05.2018 було складено перелік залізничних накладних, сертифікатів якості на партію товару із зазначенням ваги фактичної та ваги наведеної.

У графі №10 вказаного переліку визначено поставку товару по залізничній накладній №49982135, номер сертифікату 25207, вміст вологи 2,80, вага фактична - 360,030 т, вага наведена - 349,949 т, а в графі №12 вказаного переліку визначено поставку товару по залізничній накладній №49982135, номер сертифікату 25208, вміст вологи 2,80, вага фактична - 662,860 т, вага наведена - 644,298 т. Суд зазначає, що саме за вказаною залізничною накладною, яка складена вантажовідправником - Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" та яка містить відмітки Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вантажоодержувачем за якою є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" в межах договору про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, позивачем заявлено про втрату вантажу.

Відповідно до сертифікату №25207 від 29.05.2018 якості на партію за договором №245/108/16Сб від 01.02.2016 вага вантажу по залізничній накладній №49982135 від 30.05.2018 у вагоні №53518486 склала 39,71 т, а згідно сертифікату №25208 від 30.05.2018 якості на партію за договором №245/108/16Сб від 01.02.2016 вага вантажу по залізничній накладній №49982135 у вагоні №59085514 - 46,25 т, а у вагоні №52531944 - 38,45 т.

Зазначена у рахунку-фактурі Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" №92024865 від 30.05.2018 та сертифікатах якості на партію Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" №25207 від 29.05.2018 та №25208 від 30.05.2018, які складені в межах договору №245/108/16Сб від 01.02.2016, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", кількість вантажу відповідає тій вазі, яка зазначена безпосередньо у залізничній накладній №49982135 від 30.05.2018, що містить відмітки Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та досилочній накладній №46624102 від 02.06.2018.

Відповідно до платіжного доручення позивача № від 25.07.2018 (призначення платежу - оплата по договору №245/108/16Сб від 01.02.2016 за кокс доменний 25 мм та більше марки КДМ 1) з урахуванням реєстру сплачуваних рахунків до вказаного платіжного документу, Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було сплачено Приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод" за поставлений товар, зокрема, згідно рахунку-фактури №92024865 від 30.05.2018 на суму 45483763,36 грн.

Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, позивачем було повністю оплачено товар за рахунком-фактурою 92024865 від 30.05.2018 до договору №245/108/16Сб від 01.02.2016, в тому числі, і кокс доменний вагою 39,71 т, який перевозився згідно залізничної накладної №49982135 від 30.05.2018 у вагоні №53518486, вагою 46,25 т, який перевозився у вагоні №59085514 та вагою 38,45 т, що перевозився у вагоні №52531944.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо коксу, який зазначений в накладній як вологий.

Судом встановлено, що вантаж (кокс доменний) у вагонах №53518486, №59085514 та №52531944 перевозився у вологому стані, про що зазначено у залізничній накладній №49982135 від 30.05.2018 та комерційних актів №485604/753 від 03.06.2018, №485604/754 від 03.06.2018 та №485604/776 від 07.06.2018.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) у вагоні №52531944 наступним чином:

1) згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 та сертифікату якості на партію №25208 від 30.05.2018 фактична вага вантажу з урахуванням визначеної вологості становить 662,860 т; 2) вартість 1 тонни згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 з податком на додану вартість становить: 5151561,97 грн (без податку на додану вартість)*1,2/662,860 т = 9326,06 грн; 3) вага вантажу у вагоні №52531944 за документами складала 38450 кг, фактично вага становила 37000 кг, недостача - 1450 кг 4) вага вантажу з урахування природних втрат: 38450 кг*2% (природні втрати) = 769 кг; 5) недостача з урахуванням природних втрат становить 1450 кг - 769 кг = 681 кг; 6) вартість недостачі 9326,06 грн. * 0,681 т = 6351,05 грн.

Вартість недостачі вантажу у вагоні №59085514 була розрахована позивачем наступним чином:

1) згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 та сертифікату якості на партію №25208 від 30.05.2018 фактична вага вантажу з урахуванням визначеної вологості становить 662,860 т; 2) вартість 1 тонни згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 з податком на додану вартість становить: 5151561,97 грн (без податку на додану вартість)*1,2/662,860 т = 9326,06 грн; 3) вага вантажу у вагоні №59085514 за документами складала 46250 кг, фактично вага становила 44500 кг, недостача - 1750 кг 4) вага вантажу з урахування природних втрат: 46250 кг*2% (природні втрати) = 925 кг; 5) недостача з урахуванням природних втрат становить 1750 кг - 925 кг = 825 кг; 6) вартість недостачі 9326,06 грн. * 0,825 т = 7694,00 грн.

Крім того, позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) у вагоні №53518486 наступним чином:

1) згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 та сертифікату якості на партію №25207 від 29.05.2018 фактична вага вантажу з урахуванням визначеної вологості становить 360,030 т; 2) вартість 1 тонни згідно рахунку - фактури №92024865 від 30.05.2018 з податком на додану вартість становить: 2774689,63 грн (без податку на додану вартість)*1,2/360,030 т = 9248,19 грн; 3) вага вантажу у вагоні №53518486 за документами складала 39710 кг, фактично вага становила 36510 кг, недостача - 3200 кг 4) вага вантажу з урахування природних втрат: 39710 кг*2% (природні втрати) = 794,20 кг; 5) недостача з урахуванням природних втрат становить 3200 кг - 794,20 кг = 2405,80 кг; 6) вартість недостачі 9248,19 грн. * 2,406 т = 22251,14 грн.

Всього вартість недостачі вантажу складає 36296,19 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу у вагонах №№52531944, 59085514, 53518486), суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст.131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Частиною 1 ст.127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах №№52531944, 59085514, 53518486, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 36296,19 грн та наявності причинного зв'язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагонах №№52531944, 59085514, 53518486, сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).

Таким чином, оскільки при перевезенні вантажу у вагонах №№52531944, 59085514, 53518486, що було здійснено Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", останнім не було дотримано обов'язку зі збереження вантажу у вказаних вагонах, прийнятих до перевезення, внаслідок чого наявна недостача вантажу на загальну суму 36296,19 грн., а відповідачем в свою чергу не доведено, що недостача вантажу у вагонах №№52531944, 59085514, 53518486, відбулась не з вини Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 36296,19 грн є належним чином доказово обґрунтованими.

Щодо заперечень відповідача, викладених ним у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Суд зазначає, що рахунок-фактура №92024865 від 30.05.2018, виставлений Публічним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод", як постачальником за договором №245/108/16Сб від 01.02.2016, та оплачений позивачем в повному обсязі, в силу положень ч.3 ст.314 Господарського кодексу України, та ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу з урахуванням здійснення позивачем оплати вказаного рахунку у повному обсязі.

Позивачем до матеріалів справи долучені всі документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

При цьому, судом враховано, що перелік вказаних документів відповідає тим документам, які підлягають оформленню контрагентами в межах виконання договору №245/108/16Сб від 01.02.2016 на поставку коксової продукції.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 36296,19 грн в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) суму збитків у розмірі 36296 (тридцять шість тисяч двісті дев'яносто шість) грн 19 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М.Смирнова