РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2018 р. Справа № 910/11328/18
За позовом Громадської організації " Рада трудових колективів України "

До Державного концерну " Укроборонпром "

Про визнання недійсним наказу від 20.01.2015 р. № 13

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Пухальська І.С. - предст.

Від відповідача Федюшкіна Є.І. - предст.; Божков Т.І. - предст.

Рішення прийняте 01.11.2018 р., оскільки у підготовчому засіданні 27.09.2018 р. оголошувалась перерва, а у підготовчому засіданні 25.10.2018 р. підготовче провадження було закрите і справа призначена до судового розгляду по суті на 01.11.2018 р.

Обставини справи:

Позивач - Громадська організація " Рада трудових колективів України " звернувся до господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним наказу Державного концерну " Укроборонпром " від 20.01.2015 р. № 13, яким внесені зміни до наказу від 17.04.2014 р. № 84 " Про порядок моніторингу платежів в ДК " Укроборонпром "

Із вказаним позовом представник позивача звернувся в інтересах трудового колективу ДП " Завод 410 ЦА "

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що видання відповідачем наказу від 20.01.2015р. № 13, яким внесено зміни до наказу від 17.04.2014 р. № 84 " Про Порядок моніторингу платежів в ДК " Укроборонпром " та затвердження його в новій редакції, суперечить положенням ч. 1 ст. 19, абзацу 2 ч. 8 ст. 19, ст. 190 Господарського кодексу України, ст. 11 Закону України " Про ціни і ціноутворення " від 21.06.2012 р. № 5007-УІ, вимогам статті 19 Конституції України.

Ухвалою господарського суду від 06.09.2018 р. відкрите провадження у справі № 910/11328/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення судового засідання на 27.09.2018 р.

27.09.2018 р. у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 25.10.2018 р.

Ухвалою від 25.10.2018 р. підготовче провадження було закрите і справа призначена до судового розгляду по суті на 01.11.2018 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

25.09.2018 р. через канцелярію суду представником відповідача подане клопотання про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи вказане клопотання представник відповідача вказує на те, що у позивача немає процесуальної дієздатності на звернення до суду в інтересах інших суб'єктів, у тому числі профспілкової організації ДП " Завод 410 ЦА "

Представник позивача у своїх запереченнях на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду вважає, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2015 р. відповідачем внесені зміни до наказу від 17.04.2014 р. № 84 " Про порядок моніторингу платежів в ДК " Укроборонпром ", яким викладено нову редакцію вказаного порядку.

Як зазначає позивач у позовній заяві вказаним порядком відповідачем фактично введено дозвільний порядок здійснення платежів підприємствами, що входять до його сфери управління, за своїми зобов'язаннями за укладеними ними правочинами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 214 " Про окремі заходи щодо забезпечення фінансового контролю за діяльністю суб'єктів господарювання державного сектору економіки " передбачено, що моніторинг платіжних доручень державних підприємств проводять органи Державної фінансової інспекції за переліком державних підприємств, визначених Кабінетом Міністрів України.

Розділи 3 та 4 наказу від 17.04.2014 р. № 84 " Про порядок моніторингу платежів в ДК " Укроборонпром " ( в редакції від 20.01.2016 р. № 13 ) містять норму стосовно заборони здійснення платежів підприємствами без погодження структурними підрозділами Державного концерну " Укроборонпром "

Новий порядок вимагає складання та подання до Державного концерну " Укроборонпром " нових видів фінансової, статистичної та технічної звітності зі збору інформації про потенційних постачальників комплектуючих, матеріалів, сировини, інших товарів та послуг, складових собівартості, що використовуватимуться при створені озброєння і військової техніки, а також інформації про кількість, вартість, умови та строки постачання таких комплектуючих, матеріалів, сировини, в тому числі стосовно продукції, яка становить державну таємницю. Зазначена інформація передається відкритими каналами електронної пошти за відсутності між Державним концерном " Укроборонпром " і підприємствами угод про взаємний захист і охорону комерційної таємниці.

Позивач вважає, що вимоги нового Порядку суперечать положенням абзацу 2 ч. 8 ст. 19 Господарського кодексу України щодо заборони вимагати від суб'єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, виділених на окремий баланс, подання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом або з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, абзацем 5 пункту 6.3 вказаного Порядку передбачено, що підприємства - учасники Державного концерну " Укроборонпром " зобов'язані при придбанні комплектуючих, матеріалів, сировини, інших ТМЦ, робіт (послуг) для їх використання при створенні озброєння і військової техніки, іншої оборонної продукції, здійснювати платежі " за цінами, не вищими за встановлені нормативно-правовими актами органів державної влади чи місцевого самоврядування у межах компетенції ".

Позивач вважає, що зазначені положення наказу від 20.01.2015 р. №13 також не відповідають вимогам статті 11 Закону України " Про ціни і ціноутворення " від 21.06.2012 р. № 5007-УІ, вимогам статті 19 Конституції України, оскільки законодавством не передбачено державного регулювання цін на оборонну продукцію.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ГК України, суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Згідно абзацу 2 ч. 8 ст. 19 ГК України, забороняється вимагати від суб'єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, виділених на окремий баланс, подання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом або з порушенням порядку, встановленого законом.

Пунктом 13 статуту Державного концерну " Укроборонпром ", який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, учасники Концерну зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України " Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі " у процесі управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн, зокрема, здійснює регулювання, контроль та координацію діяльності учасників Концерну.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 7 Закону України " Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі " на Концерн покладено функцію контролю за діяльністю учасників Концерну.

Крім того, відповідно до пп. 1 п. 18 Статуту ДК " Укроборонпром ", на Концерн покладається завдання здійснення централізованого регулювання, контролю та координації діяльності учасників Концерну, зокрема тих, які в установленому порядку одержали право на експорт, імпорт продукції та послуг військового призначення та подвійного використання, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

До повноважень генерального директора Концерну належить здійснення контролю за діяльністю учасників Концерну.

Пунктом 15 Статуту Концерну передбачено, що учасники Концерну зобов'язані дотримуватись вимог статуту ДК " Укроборонпром "

Суд вважає, що вимоги спірного наказу не суперечать положенням абзацу 2 ч. 8 ст. 19 Господарського кодексу України

Згідно ч. 1 ст. 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

У статті 11 Закону України " Про ціни і ціноутворення " зазначено, що вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Абзацом 5 п. 6.3 спірного наказу передбачено, що платіж здійснюється за товари, роботи та (або) послуги за цінами, не вищими за встановлені нормативно - правовими актами органів державної влади чи місцевого самоврядування у межах компетенції.

Суд також вважає, що абзац 5 п. 6.3 спірного наказу не порушує ч. 1, ч. 2 ст. 190 ГК України та ст. 11 Закону України " Про ціни та ціноутворення ".

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду доказів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів.

Також позивач не надав суду доказів того, що наказ від 20.01.2015р. № 13, яким внесено зміни до наказу від 17.04.2014 р. № 84 " Про Порядок моніторингу платежів в ДК " Укроборонпром " та затвердження його в новій редакції, суперечить положенням ч. 1 ст. 19, абзацу 2 ч. 8 ст. 19, ст. 190 Господарського кодексу України, ст. 11 Закону України " Про ціни і ціноутворення " від 21.06.2012 р. № 5007-УІ, вимогам статті 19 Конституції України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанці у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 09.11.2018 р.

СуддяВ.І.Пінчук