УХВАЛА

07.11.2018Справа № 910/11042/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, у господарській справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до 1) Національного банку України

2) Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним договору

Представники: без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі-відповідач 1) та Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (далі-відповідач 2) про визнання недійсним іпотечного договору № 21 від 07.09.2011, укладеного між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис", посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., дата посвідчення 07.09.2011 та зареєстрованого в реєстрі за № 1751.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час укладення спірного іпотечного договору, сторонами не було дотримано вимог ст. 18 Закону України "Про іпотеку" та не закріплено у договорі розмір основного зобов'язання. Крім того, позивач зазначає, що сторонами також в порушення вимог ч. 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" не було визначено розмір вимог за кредитним договором № 19 у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним іпотечний договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.09.2018.

14.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Національного банку України надійшло клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, в якому відповідач-1 зазначає, що Національний банк України на підтвердження своїх доводів викладених у відзиві на позовну заяву також посилається на постанову Правління Національного банку України № 92/БТ від 25.02.2009, проте вказана постанова містить у собі гриф - «Банківська таємниця», у зв'язку з чим відповідач-1 просить суд розгляд справи № 910/11042/18 проводити у закритому судовому засіданні.

Також, 14.09.2018 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 зазначає, що умовами договору іпотеки, зокрема пунктом 1 визначені істотні умови, які передбачені ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а саме - розмір основного зобов'язання, порядок повернення (згідно графіку визначеному у додатку № 1 до кредитного договору), строк його виконання, а також наявне посилання на правочин (кредитний договір № 19 від 03.03.2009) у якому встановлене основне зобов'язання. Крім того, відповідач-1 зазначає, що позивачем не доведені підстави визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, за наявності яких закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним.

26.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач додатково зазначає, що укладення спірного іпотечного договору в забезпечення виконання кредитного договору та передача майна ТОВ "Приватофис" в іпотеку банку повинно було відбуватися за погодженням з учасниками/засновниками товариства, проте останні такої згоди не надавали, у зв'язку з чим просить суд прийняти до розгляду заяву про зміну підстав позову та здійснювати розгляд даної справи із урахуванням заяви про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 клопотання Національного банку України про розгляд справи у закритому судовому засіданні - задоволено. Розгляд справи № 910/11042/18 проводиться у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.09.2018 представник позивача підтримав заявлене у позовній заяві клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", Компанію Веспаренто Лімітед, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайлон" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс".

Розглянувши заявлене позивачем клопотання, суд зазначив наступне.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Обґрунтовуючи необхідність залучення вказаних осіб до участі у розгляді даної справи, позивач вказував, що учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" є Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайлон". В той же час, єдиним засновником Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" є компанія Веспаренто Лімітед, а засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" із часткою статутного фонду у розмірі 99% є Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс". А тому, на думку позивача, рішення у даній справі може вплинути на права вказаних осіб, як учасників позивача.

Проте, суд не вбачає підстав для залучення вказаних осіб до участі у розгляді даного спору, оскільки інтереси Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", компанії Веспаренто Лімітед, Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" представлені у даному спорі позивачем, у зв'язку з чим суд відмовив у задоволенні заявленого у позовній заяві клопотання про залучення третіх осіб.

Крім того, суд відклав розгляд заяви про зміну підстав позову на наступне засідання.

У судовому засіданні 27.09.2018 оголошено перерву до 18.10.2018.

27.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-1 подав клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні (фактично клопотання про долучення документів до матеріалів справи), відповідно до якого долучає до матеріалів справи копію кредитного договору №19 від 03.03.2009 з усіма додатковими угодами до нього.

02.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Національного банку України надійшло клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, в якому відповідач-1 зазначає, що Національний банк України на підтвердження своїх доводів викладених у відзиві на позовну заяву також посилається на постанову Правління Національного банку України № 92/БТ від 25.02.2009, проте вказана постанова містить у собі гриф - «Банківська таємниця», у зв'язку з чим відповідач-1 просить суд розгляд справи № 910/11042/18 проводити у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.10.2018 розглянувши заяву позивача про зміну підстав позову суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Також відповідно до ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене, оскільки суд не перейшов до розгляду справи по суті, суд визнав подану заяву про зміну предмету позову такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Також, у судовому засіданні 18.10.2018 представник позивача повідомив про відсутність позовних вимог до відповідача-2.

Крім того, представник відповідача-1 не підтримав подане клопотання від 02.10.2018 про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 18.10.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що іпотечний договір містить посилання на правочин, в якому встановлено основне зобов'язання, що є достатньою умовою, додержання якої свідчить про відповідність такого правочину приписам законодавства.

У судовому засіданні 18.10.2018 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 22.11.2018.

02.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до відповідача Національного банку України про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" усієї суми заборгованості за кредитним договором № 19 від 03.03.2009, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк".

Розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні норм чинного Господарського процесуального кодексу України.

Так, позовна заява третьої особи, з самостійними вимогами обґрунтована тим, що ТОВ «Тайлон» належить частка, яка складає близько 25 % від статутного капіталу ТОВ «Приватофис», що свідчить про участь ТОВ «Тайлон», як у господарській діяльності позивача за первісним позовом, так і під час виконання ТОВ «Приватофис» зобов'язань за договорами, у тому числі за договорами іпотеки, тож виконання вимог Національного банку України повернути усю суму заборгованості за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 матиме наслідком втрату усіх активів ТОВ «Приватофис» у вигляді нерухомого майна, а відтак і знецінення частки ТОВ «Тайлон» в статутному капіталі ТОВ «Приватофис», у зв'язку з чим, заявником подано до суду позов про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" усієї суми заборгованості за кредитним договором № 19 від 03.03.2009, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк".

Проте, суд зазначає, що предметом позовних вимог за первісним позовом є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про визнання недійсним іпотечного договору № 21 від 07.09.2011, укладеного між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис", посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., дата посвідчення 07.09.2011 та зареєстрованого в реєстрі за № 1751

Таким чином, суд зазначає, що вимоги за первісним позовом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, обґрунтовані різними доказами, мають різні підстави позову, між собою взаємно не пов'язані, вимоги не є тотожними вимогам за первісним позовом, що свідчить про відсутність взаємної пов'язаності даної вимоги з предметом спору між позивачем і відповідачем у справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільного права віднесено також припинення дії, яка порушує право.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За висновками суду, вимога про визнання відсутнім права у відповідача (кредитора) вимагати від боржника сплати боргу за кредитним договором не є вимогою про встановлення юридичного факту, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Отже, заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайлон" вимога про визнання відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача за первісним позовом не може бути самостійним предметом спору. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, не може самостійно розглядатися в окремій справі та підлягає розгляду лише під час розгляду спору про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Враховуючи наведене вище, суду дійшов висновку про неможливість розгляду заявленої вимоги у господарському суді.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон", оскільки остання не відповідає положенням статті 49 Господарського процесуального кодексу України та є такою, що не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Крім того, на виконання вимоги ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суд роз'яснює заявнику, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" викладені в позовній заяві, не можуть бути самостійним предметом спору, а підлягають розгляду судом під час вирішення спору про стягнення заборгованості за відповідним кредитним договором.

Керуючись ст. 49, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Тайлон" у прийнятті позовної заяви про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" з додатками повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 07.11.2018.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.