ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Справа № 925/929/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Прайм Екстружн,

м. Бровари, Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю Континент-Груп,

м. Черкаси

про стягнення 96 658 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Прайм Екстружн до товариства з обмеженою відповідальністю Континент-Груп про стягнення з відповідача 96 658 грн. 60 коп., а саме: 93 448 грн. 08 коп. основного боргу, 2 957 грн. 06 коп. пені та 253 грн. 46 коп. 3% річних, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №ПЕ-13/04 від 13 квітня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09 жовтня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 40 хв. 08 листопада 2018 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, 26 жовтня 2018 року до суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, однак письмового відзиву на позов суду не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд виключити з числа доказів документи надані позивачем суду 29 вересня 2018 року (вх. № 29050/18 від 01 жовтня 2018 року).

Судом враховано, що позивач звернувся до суду з позовом 08 вересня 2018 року.

29 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з клопотанням про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.

Вказане клопотання надійшло до суду 01 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5, 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.11 ст. 80 ГПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідач до закінчення підготовчого провадження не звертався до суду із заявою про виключення із числа доказів додатково наданих суду позивачем документів.

Крім того, суд виключає із числа доказів документи коли останні не є достовірними, а не у звязку з порушенням строків їх подання суду.

Водночас, судом враховано, що позивачем не було наведено в клопотанні обєктивних причин неможливості подання відповідних доказів у визначений законом строк (разом з позовом), а тому надані позивачем додаткові докази судом до розгляду не приймаються.

В судовому засіданні, яке відбулося 08 листопада 2018 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/929/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 13 квітня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю Прайм Екстружн (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Континент-Груп (покупець) було укладено договір поставки за №ПЕ-13/04.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що постачальник зобовязався поставити покупцеві плівку поліетиленову в асортименті (далі-товар), а покупець-прийняти та оплатити товар в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (Delivered Duty Paid) склад покупця, розташований за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Мазура, 24/7 (пункт Поставки), в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010 року. У випадку виникнення розбіжностей між нормами ІНКОТЕРМС 2010 року та цим договором, застосовуються та мають пріоритет норми цього договору (п. 3.1. договору).

Позивач вказував, що згідно видаткової накладної №5 від 11 червня 2018 року на адресу відповідача було відвантажено товар на суму 155 014 грн. 99 коп. з урахуванням ПДВ.

За даний товар відповідач розрахувався повністю і з даного питання між сторонами спору не існує.

В подальшому відповідачу було поставлено ще одну партію товару на суму 93 448 грн. 08 коп., що підтверджується видатковою накладною №13 від 20 липня 2018 року.

Також позивач зазначав, що згідно з товарно-транспортною накладною №13 від 20 липня 2018 року товар був наданий до перевезення до пункту доставки Черкаська область, м. Сміла, вул. Мазура, 24/7.

Водночас, як стверджував позивач, відповідач з незрозумілих йому причин відмовився прийняти обумовлений договором товар.

Про відмову прийняти товар свідчить відсутність підписів на видатковій накладній та товарно-транспортній накладній №13 від 20 липня 2018 року.

В звязку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд стягнути з відповідача 93 448 грн. 08 коп. основного боргу, 2 957 грн. 06 коп. пені та 253 грн. 46 коп. 3% річних.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 689 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Пунктом 2.4. договору визначено, що покупець оплачує поставлений товар на підставі предявленого до оплати постачальником рахунку не пізніше 14 календарних днів з моменту поставки при умові прийняття покупцем поставленої партії товару по кількості та якості (комплектності) без зауважень.

Тобто, умовами договору поставки було передбачено оплату товару після його прийняття, а не на умовах попередньої оплати.

Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (частина 4 статті 692 Цивільного кодексу України).

Водночас згідно ч. 4 ст. 690 ЦК України якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Позивач, звертаючись до суду, просив лише стягнути з відповідача борг за товар.

Вимоги про зобовязання відповідача прийняти товар позивач не заявляв.

Проте, як вже було зазначено судом вище, обовязок з оплати товару виникає в даному випадку після прийняття товару покупцем, а не на умовах попередньої оплати.

Оскільки відповідач товар не прийняв, а позивач вимоги прийняти товар покупцем суду не заявляв, то стягнення боргу за прийнятий товар є передчасною вимогою.

Дані обставини є самостійною підставою для відмови у позові.

Разом з тим відповідач під час розгляду справи по суті зазначав, що позивач 20 липня 2018 року товар взагалі на склад покупця не поставляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України 14 жовтня 1997 року N 363, передбачено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи є товарно-транспортна накладна.

Згідно п. 28.4. Правил вантажовідправник зобов'язаний передати інформацію вантажоодержувачу про орієнтовні строки доставки йому вантажу. Якщо строк доставки вантажу припадає на неробочий день, вантажоодержувач повинен забезпечити приймання вантажу у такий день.

Відповідно до п 28.5. вищевказаних Правил при неможливості здати вантаж вантажоодержувачу внаслідок причини, яка не залежить від Перевізника, він повинен повідомити про це Замовника, який зобов'язаний дати йому розпорядження про іншого вантажоодержувача в обумовлені Договором строки.

При неодержанні такого розпорядження, а також при неможливості доставити вантаж до нового місця призначення Перевізник повертає вантаж Замовнику.

Згідно п. 8.25. Правил час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження.

Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж (п. 8.26. Правил).

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил (п. 11.8 Правил).

Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.) (п. 13.2 Правил).

Пунктом 15 Правил передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.).

Проте, з товарно-транспортної накладної №13 від 20 липня 2018 року, а також з інших доказів, що містяться в матеріалах справи не вбачається, час прибуття вантажу на склад покупця, час простою автомобіля у пункті розвантаження, а також те, що після відмови покупця прийняти товар 20 липня 2018 року перевізник повернув вантаж замовнику перевезення - позивачу.

При цьому суд вважає, що в даному випадку перевізник не позбавлений був можливості скласти акт про відмову вантажоодержувача прийняти товар.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на виконання вимог Правил вантажовідправник (позивач) завчасно передав інформацію вантажоодержувачу (відповідачу) про орієнтовні строки доставки йому вантажу.

З урахуванням викладеного, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що 20 липня 2018 року позивач належним чином виконав свій обовязок та здійснив поставку відповідачу товару на умовах передбачених договором, а відповідач в свою чергу належним чином прийняв товар.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення боргу за поставлений товар 20 липня 2018 року задоволенню не підлягають.

Як наслідок також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, а також неустойки за порушення строків оплати товару.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 13 листопада 2018 року.

Суддя А.В.Васянович