РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2018Справа № 910/12307/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Животок Олександра Олександровича, м. Березань, Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстройсервіс Групп", м. Київ

про стягнення 3 458,60 грн., -

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Животок Олександр Олександрович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстройсервіс Групп" (відповідач) матеріальної шкоди в розмірі 3 458,60 грн.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п'ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 20.09.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.09.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 38/40.

23.10.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 19.09.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв'язку з відбитком календарного штемпелю за 22.10.2018р. не вручене під час доставки останньому та за закінченням встановленого строку зберігання повернуто до суду.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв'язку повідомлення за 22.10.2018р. про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач на підставі Договору № 24 оренди комунального майна від 12.10.2004р. орендував у Підприємства «Березаньтепломережа» приміщення, загальною площею 299,50 кв.м., які розташовані на першому поверсі (кімнати № 4, 5, 6, 7, 23) та другому поверсі (кімнати № 36, 37, 38, 39, 53, 55) двоповерхової будівлі, що розташована за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Фрунзе, 20 для здійснення торгівлі непродовольчими товарами (кімнати № 4, 5, 6, 7, 36, 37, 38, 39) та розміщення офісу (кімнати № 23, 53, 55).

Строк дії Договору оренди визначений у п. 8.1. Договору та відповідно до п. 9.4., як вказує позивач, неодноразово був продовжений на той самий строк та на тих самих умовах.

Продовження строку дії Договору оренди комунального майна № 24 від 12.10.2004 року є предметом позову у справі № 911/3058/17, яка перебуває у провадженні Господарського суду Київської області.

Як зазначає позивач та підтверджується наявним у матеріалах справи Договором 172 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна територіальної громади м. Березань від 20.10.2017р. Підприємство «Березаньтепломережа» передало в оренду Територіальному управлінню ДСА в Київській області нежитлове приміщення, розташоване за адресою: вул. Героїв Небесної Сотні, 18, м. Березань, Київської області, площею 607,10 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2017р. між Територіальним управлінням ДСА в Київській області (замовник) та відповідачем (підрядник) укладено Договір підряду № 255, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання з виконання робіт з «Капітального ремонту покрівлі Березанського міського суду Київської області, м. Березань, вул. Героїв Небесної Сотні, 20», а замовник зобов'язувався прийняти роботу та оплатити вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором та додатками до нього.

Як вказує позивач, 19.11.2017р. ним було виявлено пошкодження дверей кімнати № 55 на другому поверсі будівлі за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Героїв Небесної Сотні, 20, яка була орендована позивачем у Підприємства «Березаньтепломережа» на підставі Договору № 24 оренди комунального майна від 12.10.2004р. За вказаним фактом, позивач звернувся з відповідною заявою до територіального органу Національної поліції.

У висновку ст. ДОП Березанського ВП Вітряк В.М. від 27.11.2017р. встановлено, що на згідно Договір підряду № 255 від 23.10.2017р. відповідачем виконуються роботи по капітальному ремонту покрівлі за адресою: м. Березань, вул. Героїв Небесної Сотні, 20, будучи опитаним гр. Сергійчук В.О. пояснив, що працює бригадиром ТОВ "Укрстройсервіс Групп" і двері в приміщенні пошкодив він, так як там планувалось зберігати будівельні матеріали.

В матеріалах справи міститься довідка ФОП Падалки С.Г., згідно з якою вартість матеріалів по заміні дверного блока в названому приміщенні складає 2 808,60 грн., а вартість робіт - 650,00 грн., що разом складає 3 458,60 грн.

Платіжним дорученням № 681 від 21.11.2017р., позивачем в рахунок оплати послуг з заміни дверного блока було перераховано ФОП Падалка С.Г. суму грошових коштів у розмірі 3 458,60 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що оскільки особа, яка пошкодила його майно перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Укрстройсервіс Групп", відтак відповідальним за завдані йому збитки є відповідач та оскільки у діях останнього наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, завдана йому шкода у розмірі 3 458,60 грн. має бути відшкодована відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За змістом ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди за наявності правопорушення, що потягло її виникнення.

У відповідності до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відтак, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» збитки, заподіяні особі внаслідок порушення її цивільного права підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків (зв'язок протиправної поведінки і збитків, що настали, при якому протиправність є причиною, а збитки - наслідком); розмір збитків (їх наявності та розміру); вина. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Поряд з викладеним, суд зазначає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України жодного елементу складу цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем, як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, а саме позивачем не доведено, що саме діями відповідача йому завдано шкоди на суму 3 458,60 грн.

Згідно ч 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Так, позивач вказує на те, що у висновку ст. ДОП Березанського ВП Вітряк В.М. від 27.11.2017р. встановлено, що на згідно Договір підряду № 255 від 23.10.2017р. відповідачем виконуються роботи по капітальному ремонту покрівлі за адресою: м. Березань, вул. Героїв Небесної Сотні, 20, будучи опитаним гр. Сергійчук В.О. пояснив, що працює бригадиром ТОВ "Укрстройсервіс Групп" і двері в приміщенні пошкодив він, так як там планувалось зберігати будівельні матеріали.

Водночас, названий вище висновок ст. ДОП Березанського ВП Вітряк В.М. від 27.11.2017р. не має для суду преюдиційного характеру в розумінні ст. 75 ГПК України та приймається судом як письмовий доказ для з'ясування дійсних обставин справи.

Суду не надано доказів перебування гр. Сергійчук В.О., яким, як випливає з названого висновку, пошкоджено майно позивача (двері в приміщенні) у трудових відносинах з відповідачем та матеріали справи не містять доказів зворотного.

Суд зазначає, що як випливає з самого висновку поліції, Сергійчук В.О. пояснив, що працює бригадиром ТОВ "Укрстройсервіс Групп", водночас ані сам висновок, ані викладені у ньому письмові пояснення особи, яка безпосередньо завдала шкоди не можуть вважатись допустимими, достовірними та достатніми доказами перебування Сергійчука В.О. у трудових відносинах з відповідачем.

Дана обставина є визначальною для вирішення даного спору, оскільки в залежності від встановлення наявності (або відсутності) трудових відносин названої особи з відповідачем, суду необхідно встановити особу, відповідальну за завдану позивачеві шкоду.

Крім того, суду не надано доказів того, що пошкоджене майно на відповідній правовій підставі належить позивачу і матеріали справи не містять доказів зворотного, а з названого висновку не вбачається, якому саме конкретному майну завдано шкоди.

Будь-яких інших доказів на підтвердження пошкодження конкретного майна позивача матеріали справи не містять.

Відсутність доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача виключає будь-який причинний зв'язок між поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Наведене вище, за висновками суду, є достатньою правовою підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог, так як було вказано вище, відсутність у діях відповідача хоча б одного елементу складу правопорушення виключає настання цивільно-правової відповідальності останнього у вигляді відшкодування збитків.

Щодо розміру збитків суд відзначає, що подана позивачем довідка ФОП Падалки С.Г., згідно з якою вартість матеріалів по заміні дверного блока в названому приміщенні складає 2 808,60 грн., а вартість робіт - 650,00 грн., що разом складає 3 458,60 грн. не є в розумінні процесуального закону належним та допустимим доказом на підтвердження розміру збитків.

З названої Довідки не вбачається, що саме на те майно, на яке вказує позивач ФОП Падалка С.Г. було використано вказані у ній матеріали та проведено відповідні роботи.

Матеріали справи не містять доказів виконання ФОП Падалка С.Г. комплексу робіт по заміні дверного блока в приміщенні м. Березань, вул. Героїв Небесної Сотні, 20.

Суд також відзначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження характеру пошкоджень майна, на яке вказує позивач та доказів того, що сплачена позивачем ФОП Падалка С.Г. сума грошових коштів у розмірі 3 458,60 грн. не перевищує реальних збитків позивача у зв'язку з таким пошкодженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В силу наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Наявність передбачених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування завданих позивачеві збитків у встановленому процесуальним законом порядку не доведено.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, у зв'язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.11.2018р.

Суддя С.М. Морозов