РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2018Справа № 910/8164/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Бондаренко М.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, обл. Донецька, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" (85333, обл. Донецька, р-н Покровський, с. Сергіївка (Сергіївська с/р), пров. Верхній, будинок 44; ідентифікаційний код 36975983)

про стягнення 13 997, 50 грн.

Представники сторін:

від позивача: Плуталова Н.В. - представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" про стягнення 13 997, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач своїми діями допустив незбереження перевезеного вантажу, у зв'язку з чим заподіяв збитки у вигляді вартості втраченого майна, а саме відсутнього концентрату вугілля, з огляду на що й виникла необхідність звернення до суду із позовом про відшкодування збитків у вигляді нестачі в розмірі 13 997, 50 грн.

Крім того, позивач до позовної заяви було додане клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08.08.2018, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

23.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

27.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 підготовче засідання відкладено на 07.09.2018 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/8164/18 призначено на 03.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 відкладено судове засідання на 07.11.2018 у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.11.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 07.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник) був укладений договір поставки № 17/131, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити на умовах даного договору вугільну продукцію.

Так, відповідно до умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" на адресу Приватного Акціонерного Товариства "Авдіївський коксохімічний завод" по залізничним накладним № 48126148, № 48237267, № 48252977, № 48299341, № 48393961 надійшов концентрат вугільний марки К у вагонах № 53513917, № 53599775, № 54039326, № 52366580, № 52798048, № 56139520, вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

До відправки вказані вагони надійшли з вагою, зазначеною у залізничних накладних, а саме у вагоні № 53513917 - 69,00 тон, у вагоні № 53599775 - 69,50 тон, у вагоні № 54039326 - 69,80 тон, у вагоні № 52366580 - 70,00 тон, у вагоні № 52798048 - 68,90 тон, у вагоні № 56139520 - 70,80 тон.

Після прибуття вагонів на станцію Авдіївка органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірних вагонах: у вагоні № 53513917 - 2000 кг, у вагоні № 53599775 - 1800 кг, у вагоні № 54039326 - 1600 кг, у вагоні № 52366580 - 1600 кг, у вагоні № 52798048 - 1650 кг, у вагоні № 56139520 - 1500 кг, та складені комерційні акти № 482803/20 від 03.02.2018, № 482803/22, № 482803/23 від 09.02.2018, № 482803/24 від 10.02.2018, № 482803/25 від 13.02.2018, № 482803/29 від 19.02.2018.

Відповідно до комерційного акту № 482803/20: "...По документу значиться вага: нетто 69000, тара 22500 кг. При переважуванні виявилося: брутто 89500 кг, нетто 67000 кг, тара 22500 кг, що менше ваги накладної на 2000 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Навантаження у вагоні рівномірне, вище рівня бортів, плівкою проти видування не вкривалась, на поверхні вантажу маркування катком- ущільнювачем та поперечними борознами. У вагоні над 2-3 люками мається поглиблення розміром 3,0 м*1,0 м*1,5 м, над 7 люком поглиблення розміром 1,0 м*1,0 м*1,0 м, у місцях поглиблення маркування відсутнє...".

Відповідно до комерційного акту № 482803/22: "...По документу значиться вага: нетто 69500, тара 23500 кг. При переважуванні виявилося: брутто 91200 кг, нетто 67700 кг, тара 23500 кг, що менше ваги накладної на 1800 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Навантаження у вагоні рівномірне, на рівні бортів, плівкою проти видування не вкривалась, поверхня вантажу ущільнена катком, маркування поперечними борознами. У вагоні ліворуч по ходу поїзда над 3,7 люками мається поглиблення розміром 1,0 м*1,0 м*0,8 м, у місці поглиблення маркування відсутнє …".

Відповідно до комерційного акту № 482803/23: "...По документу значиться вага: нетто 69800, тара 23700 кг. При переважуванні виявилося: брутто 91900 кг, нетто 68200 кг, тара 23700 кг, що менше ваги накладної на 1600 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Навантаження у вагоні рівномірне, на рівні бортів, плівкою проти видування не вкривалась, поверхня вантажу ущільнена катком, маркування поперечними борознами. У вагоні ліворуч по ходу поїзда над 7 люком мається поглиблення розміром 2,0 м*1,5 м*0,5 м, у місці поглиблення маркування відсутнє...".

Відповідно до комерційного акту № 482803/24: "...По документу значиться вага: нетто 70000, тара 23500 кг. При переважуванні виявилося: брутто 91900 кг, нетто 68400 кг, тара 23500 кг, що менше ваги накладної на 1600 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, укочена, маркування поперечними борознами не порушена, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 6-7 люками мається скіс до торця розміром 300 см*280 см*30-50 см, не маркований...".

Відповідно до комерційного акту № 482803/25: "...По документу значиться вага: нетто 68900, тара 22900 кг. При переважуванні виявилося: брутто 90150 кг, нетто 67250 кг, тара 22900 кг, що менше ваги накладної на 1650 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, частково вкрита снігом, маркування поперечними борознами порушена, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 6-7 люками мається поглиблення розміром приблизно 250 см*280 см*20-30 см, у місці поглиблення маркування немає, поглиблення частково вкрита снігом...".

Відповідно до комерційного акту № 482803/29: "...По документу значиться вага: нетто 70000, тара 23500 кг. При переважуванні виявилося: брутто 91900 кг, нетто 68400 кг, тара 23500 кг, що менше ваги накладної на 1600 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, укочена, маркування поперечними борознами не порушена, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 1 та 7 люками мається поглиблення розміром 0,7 м*0,8 м*0,9 м, у місці поглиблення маркування відсутнє...".

За товарно-транспортними документами відправником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", а згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України факт укладання договору може бути підтверджено складанням транспортної накладної, таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" та Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" пов'язані цивільними правовідносинами.

Звертаючись до суду, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що діями відповідача, який допустив незбереження перевезеного вантажу, Приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод" були заподіяні збитки у вигляді вартості втраченого майна, а саме відсутнього концентрату вугільного, внаслідок й чого виникла необхідність звернення з позовом про стягнення завданих збитків в розмірі 13 997, 50 грн.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що позивачем до позовної заяви не додані платіжні документи, які підтверджують оплату рахунків № 47047 від 01.02.2018, № 48097 від 08.02.2018, № 48246 від 09.02.2018, № 48696 від 12.02.2018 та № 49596 від 18.02.2018. Таким чином, на переконання відповідача на цій підставі твердження позивача про завдання збитків не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, в якості заперечень щодо задоволення позову відповідач також вказує, що розрахунок вартості вугілля зазначеній в рахунках № 47047 від 01.02.2018, № 48097 від 08.02.2018, № 48246 від 09.02.2018, № 48696 від 12.02.2018, № 49596 від 18.02.2018 наданих для оплати постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп", а не на підставі довідок вартості концентрату вугілля вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

Так, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями частини п'ятої статті 307 Господарського Кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного Кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Отже, як про це вказує позивач, та встановлено судом, до процесу навантаження мали відношення дві сторони: вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", який повинен був підготувати вагони по перевезенню у комерційному відношенні. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Судом встановлено, що у доданих позивачем до позовної заяви комерційних актах зазначені обставини, що вказують на факт втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у справному стані та у кількості згідно накладних.

Як про це вказує позивач, та встановлено судом, він звертався до вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" з проханням про надання вартості вугілля, відвантаженого на адресу позивача, копія вказаного листа міститься в матеріалах справи.

Однак, як вказує позивач довідки про вартість вугілля на його адресу не надходило.

У зв'язку з чим, позивачем відповідальна нестача розрахована згідно рахунків постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" вказаний розрахунок додано до позовної заяви.

Що стосується заперечень відповідача, стосовно того, що позивачем не додані платіжні документи, які підтверджують оплату рахунків, то суд вказує про те, що до поданої відповіді на відзив позивачем додані копії банківських виписок від 27.02.2018, від 06.03.2018, від 12.03.2018, від 14.03.2018, від 15.03.2018 та від 20.03.2018., які підтверджують оплату вказаного вугільного концентрату.

Разом з тим, викладені відповідачем у відзиві твердження про відсутність в матеріалах справи документу відправника, який підтверджує вартість вантажу, суд не враховує, оскільки, відправлення вугільного концентрату на адресу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" було здійснено вантажовідправником Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" по договору № 17/131 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" на поставку концентрату вугільного, та враховуючи звернення позивача до вантажовідправника з вимогою надання довідки про вартість концентрату, однак, не надання такої довідки останнім, не спростовують доводів позивача наявності незбереження перевезеного вантажу, а відтак, й не спростовують факту заподіяння позивачу збитків у вигляді вартості втраченого майна.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем також не спростовано належними та допустимими засобами доказування суму заявлених позивачем до стягнення з відповідача збитків.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Разом з тим, суд вказує, що за вимогами діючого законодавства перевізник - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" повинен був подати технічно справні вагони.

Приписами статті 129 Статуту залізниць України передбачено: обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно статті 25 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 110, 127 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, і матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Пункт "а" статті 114 Статуту залізниць України визначає: "Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...".

Відповідно до п. 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/255 від 29.09.2008 згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України та статтями 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії додаткової накладної.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими засобами доказування доводів позивача щодо незбереження перевезеного вантажу, та не надано доказів, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, щодо відсутності завданих збитків, то за таких підстав вимоги позивача є обґрунтованими.

Так, судом перевірено правильність здійсненого позивачем нарахування завданих збитків згідно доданого до позовної заяви розрахунку та встановлено, що останній нараховано згідно норм чинного законодавства, зокрема, у відповідності до ст. 114 Статуту залізниць України, то за таких підстав стягненню з відповідача підлягає сума збитків в розмірі 13 997, 50 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" - задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, обл. Донецька, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075) збитки в розмірі 13 997 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 50 коп. та витраті по сплаті судового у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.11.2018

Суддя Д.О. Баранов