ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 Справа № 917/929/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Фізичної особи-підприємця Бабіч (Шашова) Катерини Леонідівни

про стягнення 18 813,12 грн.

Представники сторін - не з'явилися

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця Бабіч (колишнє прізвище - Шашова) Катерини Леонідівни про стягнення 18 813,12 грн. за договором № КБР-26/03/14 від 19.03.2014р., у тому числі 8100,00 грн. основного боргу з платежів за невиключне право на публічне виконання оприлюднених музичних творів, 1149,65 грн. інфляційних, 263,47 грн. - 3 % річних, 6900,00 грн. штрафу, 2400,00 грн. дострокової винагороди.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що строк дії договору не закінчився, надані послуги на публічне виконання оприлюднених музичних творів з 19.03.2014р. відповідачем не сплачені.

Відзив на позов відповідач суду не надав.

Відповідач надав клопотання (вхід. № 9927 від 25.10.2018р.) про укладення мирової угоди, в якому прохав затвердити проект мирової угоди після його погодження позивачем, та надав докази направлення цього проекту позивачу (а.с.77).

Однак, сторони доказів укладення мирової угоди не надали.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018р. даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.1).

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Тобто справи, у яких ціна позову не перевищує 176200,00 грн.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За ухвалою від 06.08.2018р. суд відкрив провадження та призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на підставі частини п'ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини п'ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про розгляд даної справи у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 07.08.2018р., від 10.09.2018р., від 10.10.2018р. (а.с. 38, 58, 69).

Ухвали суду від 06.08.2018р., від 07.09.2018р., від 25.10.2018р. надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_1, 36023, повернулися до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (а.с.39-41, 59-64, 87-89).

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.08.2018р. Фізична особа-підприємець Шашова Катерина Леонідівна зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.43-44).

Згідно рішення Київського районного суду від 03.02.2017р. Шашова Катерина Леонідівна змінила прізвище на Бабіч Катерина Леонідівна (а.с.66).

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду від 17.04.2018р. вважається врученою відповідачу.

Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою відповідача від 09.10.2018р. (а.с.30) та представника відповідача від 25.10.2018р. (а.с.90), та їх явками в судові засідання.

Отже, суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи та заслухані пояснення представників сторін.

В судовому засіданні 12.11.2018р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

19.03.2014р. між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (позивачем; УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем Бабіч Катериною Леонідівною (далі - відповідач; користувач) був укладений Договір № КБР-26/03/14 (надалі - Договір); (а.с.26-29).

Відповідно до п.3.1 Договору користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, право (не виключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до цього Договору та Закону.

За умовами п. 3.3. Договору користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який він здійснюється.

За п.6.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 19.03.2015р., а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до їх повного виконання.

За п.6.2. Договору у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв'язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.

Сторони доказів припинення дії договору у встановленому порядку не надали, отже договір є чинним.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 300,00 грн. (а.с.31).

Позивач посилаючись на те, що відповідачем оплата за використання прав за Договором не здійснювалась, прохає стягнути з відповідача 8100,00 грн. заборгованості за період з 19.03.2014 року по 19.03.2019року, 1149,65 грн. інфляційних, 263,47 грн. трьох відсотків річних та 6900,00 грн. штрафу, відповідно до п.3.6.Договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла на дату укладення договору) до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

У пункті 49.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено наступне. Надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а умовами договору від 19.03.2014р. № КБР-26/03/14 передбачено можливість його автоматичного продовження на новий строк.

Так, у відповідності до умов п. 6.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 19 березня 2015 року Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, копи протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення.

Враховуючи, що протягом місяця до 19 березня 2015 року жодна з сторін не заявила про припинення договору він продовжився на новий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення.

За ч.1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Сторони доказів про розірвання договору не надали, в судовому порядку договір не розривався. Отже, договір не було розірвано.

За період травень 2016 року - липень 2018року відповідач мав сплатити позивачу 8100,00 грн. платежів за договором.

В порушення договірних зобов'язань відповідач оплати не провів.

Відповідно до ст. ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що в даному разі наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 8100,00 грн. основного боргу за договором.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.3.6. Договору якщо користувач прострочив платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж чотири місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу.

Оскільки платежі за травень 2016р. - березень не були оплачені відповідачем більше 4 місяців, то позивач правомірно нарахував відповідачу 6900,00 грн. штрафу

Заяви про застосування позовної давності до цих вимог відповідачем суду не подано.

Отже, позовні вимоги про стягнення 6900,00 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даних норм на заборгованість відповідача з основного боргу позивачем відповідачу нараховані 1149,65 грн. інфляційних за період 26.04.2016р. - 26.06.2018р., 263,47 грн. - 3% річних за період 26.04.2016р. - 26.06.2018р.

Суд, провівши перевірку правильності нарахування інфляційних та 3% річних, встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розрахункову.

Отже, позовні вимоги про стягнення 1149,65 грн. - інфляційних, 263,47 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

Також, позивач на підставі п.3.6 Договору заявив вимоги про дострокове стягнення 2400,00 грн. роялті за період серпень 2018 - березень 2019р.

В п. 3.6. Договору зазначено, що в разі прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі.

Дана позовна заява була подана позивачем до суду 26.07.2018р. (про що свідчить відмітка поштового відділення на описі вкладення у лист - а.с.36).

За умовами п. 3.3. Договору користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який він здійснюється.

Після даної дати позивач мав право збільшити позовні вимоги, але таким правом не скористався.

Отже, на дату подачі позову строк оплати платежу за серпень 2018р. у сумі 300,00 грн. настав. Відповідач даний платіж не оплатив. Тому, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги щодо дострокового стягнення 2100,00 грн. платежів (роялі), нарахованих за період вересень 2018р. - березень 2019 р. слід відхилити, оскільки на дату подачі позову не було порушено прав позивача в цій частині, процесуальними нормами не передбачено заявлення вимог про дострокове стягнення коштів за майбутні періоди.

При цьому позивач не позбавлений права в разі порушення його прав відповідачем звернутися до нього з відповідним позовом у загальному порядку.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 1762,00 грн. та 25,00 грн. витрат на поштове відправлення копії позовної заяви відповідачу, 25,00 грн. за поштове відправлення копії відповіді на відзив відповідачу.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1762,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 266 від 16.07.2018р. Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 17.07.2018 р. (а.с.42).

Судові витрати на поштове відправлення копії позовної заяви відповідачу, підтверджуються у сумі 21,00 грн. квитанцією КМД ПАТ "Укрпошта" за № 1152 від 25.07.2018р. (а.с.13).

В іншій частині судові витрати позивачем не підтверджені. Крім того, заявлені позивачем судові витрати у вигляді 25,00 грн. за відправлення поштою відповідачу копії відповіді на відзив не підтверджуються матеріалами справи, оскільки відповідач відзив на позов не надав, а позивач відповіді на відзив не направляв.

Відповідно до п.2 ч.1 та п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України вказані судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд роз'яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бабіч (колишнє прізвище - Шашова) Катерини Леонідівни (АДРЕСА_2, 36023; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (вул. Євгена Сверстюка, буд.23, офіс 1016, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код 37396233) 8100грн. 00 коп. основного боргу, 1149грн. 65 коп. інфляційних, 263грн. 47 коп. - річних, 6900грн. 00 коп. - штрафу, 1568грн. 18 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору, 18грн. 69 коп. - інших судових витрат.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 19 листопада 2018р.

Суддя Т. М. Безрук