ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. м. Київ Справа№ 911/13/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
ТОВ "ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання": не з'явився; Вишгородського районного КП"Вишгородтепломережа": не з'явився; ДП "Прозоро": не з'явився; ТОВ"Альянс-Енергія": не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"
на рішенняГосподарського суду Київської області
від15.06.2018
суддя Мальована Л.Я.
повний текст складений26.06.2018
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання", м. Коростень, Житомирська обл.
до третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа", м. Вишгород, Київська обл. державне підприємство "Прозоро", м. Київ товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс-Енергія", м. Чернігів
проспростування недостовірної інформації та стягнення 313 850,00 грн моральної шкоди

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (надалі - відповідач), за участю третіх осіб - державного підприємства "Прозоро" (надалі - третя особа-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Енергія" (надалі - третя особа-2) про визнання та спростування недостовірної інформації та стягнення 313 850 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Вимоги вказаного позову мотивовані тим, що відповідач безпідставно розмістив недостовірну інформацію про те, що позивач не є виробником опалювальної техніки, що є предметом публічної закупівлі, чим принизив ділову репутацію підприємства позивача, яке спеціалізується на виробництві котлів потужністю від 12 до 5000 кВт, транспортабельних котелень та іншого опалювального обладнання, та завдав позивачу моральну шкоду на загальну суму 313 850 грн. 00 коп.

Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" заперечувало проти позову, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердженість позовних вимог належними доказами, просило в позові відмовити.

Треті особи явку своїх представників в судові засідання місцевого господарського суду не забезпечили, письмових пояснень по суті спору не надали, у зв'язку з чим справа розглядалася судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2018 у справі № 911/13/18 було позов задоволено частково.

Визнано такою, що викладена неправдиво наступну інформацію: "Два конкуруючих учасника, жоден з яких не є виробником товару, що є предметом закупівлі, завіряють один на двох учасників переклад сертифікату виробника у одного нотаріуса, та завіряють один одному достовірність копії документа, що є складовою частиною тендерної пропозиції учасника. Є підстави вважати, що учасники процедури закупівлі товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - Енергія" та товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Коростенський завод теплотехнічного обладнання" є пов'язаними особами. Більш детальну інформацію див. протокол ТК№ 52-17 від 30 листопада 2017р".

Зобов'язано Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" спростувати викладену неправдиву інформацію про товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання" шляхом опублікування в системі електронних закупівель Prozorro листа про це не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням з даної справи законної сили.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 313 850 грн. 00 коп. відмовлено повністю.

Стягнуто з Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Коростенський завод обладнання" 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

Місцевий господарський суд, посилаючись на норми ст. ст. 91, 94, 200, 277 Цивільного кодексу України, ст. 34 Господарського кодексу України та положення Закону України «Про інформацію», зазначав у своєму рішенні про те, що позивачем надано докази, які спростовують та доводять недостовірність поширеної відповідачем інформації. Водночас, вимагаючи стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач не підтвердив та не обґрунтував розрахунку розміру такої шкоди, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" (надалі - скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати п.п. 2, 3, 5 резолютивної частини рішення та прийняти у вищеперерахованих пунктах нове судове рішення, яким у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, іншу частину оскаржуваного рішення - залишити без змін.

Вимоги скаржника обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема ст.ст. 73, 76, 79, 236 Господарського процесуального кодексу України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», а висновки, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку скаржника, зроблене ним висловлювання є його власним оціночними судженнями, які не можуть розцінюватися, як поширення недостовірної інформації, оскільки мала місце реалізація відповідачем свого конституційного права на свободу вираження поглядів, а тому вони є такими, що не порушують особистих немайнових прав позивача і не підлягають судовому захисту в порядку ст. 277 Цивільного кодексу України шляхом визнання неправдивою інформації та її спростування.

На думку скаржника, задовольнивши частково позов, місцевий господарський суд позбавляє відповідача гарантованого йому Конституцією України права на свободу думки, вільне вираження своїх поглядів, висловлювання своїх оціночних суджень, використання та поширення інформації, що є неприпустимим.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про безпідставність її доводів. На думку позивача, скаржником було викладено недостовірну інформацію, яка є негативною і завдає шкоди діловій репутації позивача.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що ТОВ «ТД КЗТО» та ТОВ «КЗТО» це дві різні юридичні особи, однак скаржник плутає поняття «логотип» і «торговельна марка», що й призвело до так званих оціночних суджень, на які посилається відповідач. Інформація, поширена відповідачем, не має характеру «оціночного судження», оскільки в ній наведено відомості, які можуть бути перевірені та підтверджені певними доказами. Так, в базі даних «Зареєстрованих в Україні знаків для товарів і послуг» наявна інформація про те, що логотип КЗТО належить ТОВ «ТД КЗТО». Вказана інформація є публічною, що свідчить про надуманість посилання скаржника на те, що судження, які ним були виражені, є саме «оціночними».

Третя особа-1 в поясненнях на апеляційну скаргу зазначила про те, що інформаційно-телекомунікаційна система «PROZORRO» є основою електронної системи закупівель, що функціонує відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та розроблена на підставі Технічного завдання, затвердженого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Система функціонує в автоматичному режимі за встановленим алгоритмом та відповідає вимогам вищезгаданого Закону, а власне саме державне підприємство «ПРОЗОРРО» не здійснює жодних дій в системі в ручному режимі та не здійснює адміністративне втручання до неї, оскільки дані дії не передбачені законодавством, за виключенням випадків, визначених Порядком функціонування електронної системи закупівель та проведення авторизації електронних майданчиків, затвердженим постановою Кабінеті Міністрів України від 24.02.2016 № 166, а саме у разі розміщення в електронній системі закупівель інформації шкідливого та образливого характеру та інформації, що не має відношення до проведення закупівлі, Уповноважений орган приймає рішення на підставі рішення комісії про надання дозволу оператору авторизованого електронного майданчика та/або веб-порталу Уповноваженого органу на зняття з оприлюднення такої інформаціїю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 911/13/18 (головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2018 у справі № 911/13/18.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 911/13/18 (головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.) розгляд апеляційної скарги Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2018 у справі № 911/13/18 призначено на 02.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 "Про переведення суддів", відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 11 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Вищу раду правосуддя" сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 справу № 911/13/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018, справу № 911/13/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2018 у справі № 911/13/18 було прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.11.2018.

Скаржник, відповідач та треті особи у судове засідання не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 10.11.2017 Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" (надалі - відповідач, скаржник) на електронному сайті https://prozorro.gov.ua/ (надалі - сайт), який є офіційним порталом оприлюднення інформації про публічні закупівлі в Україні, опублікувало оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2017-11-10-003286-Ь, відповідно до якого Відповідач проводив закупівлі ДК 021:2015 "44620000-2 - радіатори і котли для систем центрального опалення та їх деталі (водогрійні твердопаливні котли)".

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання" (надалі - позивач) зареєструвався як учасник відкритих торгів та надав документи відповідно до вимог тендерної документації.

Тендерну пропозицію Позивача було визнано як найбільш економічно вигідну, але Протоколом №52-17 засідання тендерного комітету ВРКП "Вишгородтепломережа" від 30.11.2017 відхилено, у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним критеріям.

01.12.2017 на сторінці вищенаведених торгів в системі електронних закупівель ProZorro позивачем було опубліковано вимогу, відповідно до якої позивач зобов'язував замовника скасувати рішення щодо дискваліфікації позивача, як учасника, та під час здійснення публічних закупівель діяти виключно в рамках закону.

04.12.2017 на сторінці торгів в системі електронних закупівель ProZorro на вимогу позивача відповідач опублікував відповідь, в якій відмовив в задоволенні вимоги та зазначив про те, що два конкуруючих учасника, жоден з яких не є виробником товару, що є предметом закупівлі, завіряють один на двох учасників переклад сертифікату виробника у одного нотаріуса, та завіряють один одному достовірність копії документа, що є складовою частиною тендерної пропозиції учасника. Є підстави вважати, що учасники процедури закупівлі товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Енергія" (надалі - третя особа-2) та позивач є пов'язаними особами. Більш детальну інформацію див. протокол ТК № 52-17 від 30 листопада 2017".

Позивач не погодився з відповіддю на вимогу та вважає лист-відповідь відповідача носієм недостовірної інформації, яка принижує ділову репутацію підприємства позивача, оскільки під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької діяльності, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем, та спростувати її, а також стягнути з відповідача 313 850 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Як було встановлено судом, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (аналогічна правова позиція наведена в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 (з подальшими змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (аналогічна правова позиція наведена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/16027/17 від 11.06.2018).

В ст. ст. 91, 94 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

З вищенаведених правових норм випливає, що за змістом приписів статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Відповідно до ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (абз. 4 ст. 1 Закону України "Про інформацію").

Згідно із ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до вимог чинного законодавства суб'єкт господарювання має право вимагати спростування поширених у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з ним чи його діяльністю, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації (аналогічна правова позиція наведена в п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 (із подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію").

Як уже зазначалося вище, у відповіді на вимогу позивача відповідач наголосив на тому, що позивач не є виробником товару, який виступав предметом закупівлі, а також на тому, що позивач та третя особа-2 є пов'язаними особами.

Однак наданими поясненнями та доказами підтверджено, що позивач є виробником товару, який був предметом закупівлі.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, позивач безпосередньо спеціалізується на виготовлені котлів потужністю від 12 до 5000 кВт, транспортабельних котелень та іншого опалювального обладнання.

Виготовлена позивачем продукція проходить сертифікаційні випробування, після яких видається сертифікат відповідності встановленого зразка.

Позивач має Дозволи, згідно з якими він має право виконувати роботи підвищеної небезпеки та застосовувати устаткування підвищеної небезпеки (котли).

Відносно доводів відповідача щодо пов'язаності позивача та третьої особи-2, оскільки вони мають подібні товаросупровідні документи, судом було встановлено наступне.

Між позивачем та третьою особою-2 було укладено договір поставки №7 від 06.01.2017, за умовами якого позивач, як постачальник, здійснює постачання обладнання третій особі-2, як покупцю. При чому, разом з обладнанням Постачальник передає Покупцю товаросупроводжувальну документацію (п. 4.4 договору).

Згідно з наданими суду поясненнями, одним із документів, які надавалися третій особі-2 разом з купленим товаром, є саме сертифікат якості на метали, виданий ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Наведені обставини в їх сукупності спростовують та свідчать про недостовірність інформації відповідача про пов'язаність між собою позивача та третьої особи-2.

Відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі наголошував на тому, що викладена ним інформація є лише оціночним судженням та не впливає на ділову репутацію позивача.

З цього приводу необхідно зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

З урахуванням наявних у матеріалах справи пояснень та доказів, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що поширена відповідачем спірна інформація не є оціночним судженням, а відповідає ознакам фактичного твердження, оскільки ґрунтується на фактичних даних, наявних у відповідача на момент оприлюднення спірної інформації, які відповідач мав можливість перевірити на предмет їх дійсності.

Однак, як правильно встановлено судом попередньої інстанції, поширена відповідачем спірна інформація про те, що позивач не є виробником товару, який був предметом закупівлі та про пов'язаність осіб позивача і третьої особи-2 є недостовірною, оскільки вона не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи.

В ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що поширена недостовірна інформація принижує статус позивача в очах суспільства, партнерів та клієнтів, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його діяльності моральних та правових норм.

З огляду на викладене, судом було встановлено, що внаслідок поширення відповідачем спірної інформації відбулося порушення особистих немайнових прав позивача, оскільки спірна інформація шкодить діловій репутації позивача та дискредитує останнього.

Апеляційний господарський суд не бере до уваги твердження скаржника про те, що спірна інформація за своїм характером є оціночним судженням та припущенням, оскільки, як було зазначено вище, місцевий господарський суд правильно встановив, що спірна інформація не містить ознак оціночних суджень.

Таким чином вимога позивача про спростування недостовірної інформації, поширеної відповідачем, є нормативно обґрунтованою та документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 313 850 грн. 00 коп. моральної шкоди.

З цього приводу судом було встановлено наступне.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (аналогічна правова позиція наведена в п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 (з подальшими змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, оскільки він не тільки розповсюдив недостовірну інформацію необмеженому колу осіб, яка завдала шкоди діловій репутації позивача, а й поставив під сумнів репутацію позивача перед іншими замовниками обладнання. До того ж, дана інформація слугувала підставою для відхилення тендерної пропозиції позивача у публічних торгах, що призвело до упущеної вигоди розміром 2 503 200,00 грн.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин.

Тобто, в даному випадку підлягає з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (аналогічну правову позицію наведено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Згідно зі ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, в порушення наведених правових норм, позивач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належного обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, заявленої ним до стягнення з відповідача, та доказів, які б підтверджували здійснені позивачем розрахунки.

Хоча у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (аналогічна правова позиція наведена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.09.1995 (із змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

В статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов підлягає задоволенню в частині вимоги про визнання інформації неправдивою та зобов'язання відповідача її спростувати. В частині вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2018 у справі № 911/13/18 залишити без змін.

3. Справу № 911/13/18 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.11.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка