ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 902/1658/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управління механізації шляхового будівництва",

представник боржника - ОСОБА_4 (Довіреність від 07.06.2018),

касатор - ОСОБА_18,

представник - ОСОБА_4, адвокат (Ордер ВП №072753 від 23.04.2018) ,

кредитор - Вінницька об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Вінницькій області

представник кредитора - не з'явився,

заявник - ОСОБА_6,

представники ОСОБА_7 - ОСОБА_8 (довіреність №1326 від 17.11.2015), ОСОБА_9 (довіреність № 370 від 08.02.2016),

заінтересована особа - ОСОБА_10,

представники ОСОБА_10 - ОСОБА_11, адвокат (Ордер № 717279, Договір від 17.10.2018), ОСОБА_12 (Довіреність від 01.08.2016),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_18

на ухвалу господарського суду Вінницької області від 04.01.2018

у складі судді Лабунської Т.І.

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018

у складі колегії суддів: Крейбух О.Г. (головуючий), Демидюк О.О., Юрчук М.І.

у справі за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації шляхового будівництва"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст справи

1. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 05.08.2011, порушено провадження у справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації шляхового будівництва" (далі - ТОВ "УМШБ", боржник), в порядку, передбаченому ст.51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" (в редакції Закону до набрання чинності з 19.01.2013 змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI).

2. Постановою господарського суду Вінницької області від 30.08.2011 у справі № 5/94/2011/5003, визнано боржника ТОВ "УМШБ" банкрутом, призначено ліквідатора та відкрито ліквідаційну процедуру.

3. Ухвалою господарського суду від 21.12.2012 у вказаній справі затверджено Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ТОВ "УМШБ" - ліквідовано як юридичну особу, провадження у справі припинено (ухвала до суду апеляційної та касаційної інстанцій не оскаржувалась).

Повноваження ліквідатора ТОВ "УМШБ" виконував арбітражний керуючий ОСОБА_18.

4. 28.12.2015 ОСОБА_6 звернувся до господарського суду Вінницької області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 21.12.2012 (про затвердження Звіту та ліквідаційного балансу) у справі № 5/94/2011/5003, в порядку ст.112 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991).

Заява ґрунтувалася на фактах, які зокрема встановлені рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2015 у справі № 2-1242/10; мотивована тим, що заявник є власником частки в статутному капіталі ТОВ "УМШБ" в розмірі 70,7621 %, а тому заперечує, як власник, щодо початку та проведення процедури банкрутства щодо ТОВ "УМШБ". Зазначає, що заяву про порушення справи про банкрутство підписано не уповноваженою особою, процедуру ліквідації проведено незаконно, адже, у товариства було наявне нерухоме майно, земельні ділянки, основні засоби, які незаконно були відчужені.

5. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 02.08.2016 (залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2016) у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 (про затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження у справі № 5/94/2011/5003) залишено без задоволення.

6. Постановою Вищого господарського суду України від 13 грудня 2016 касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково; ухвалу господарського суду Вінницької області від 02.08.2016 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) скасовано; справу № 902/1658/15 (5/94/2011/5003), в частині розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 21.12.2012, передано на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав на те, що висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності нововиявлених обставин і щодо відсутності істотного значення обставин, на які посилався у поданій заяві ОСОБА_7, є передчасними.

7. Ухвалою господарського суду Вінницької області 30.05.2017 припинено провадження у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) щодо розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 про затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження у справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство ТОВ "УМШБ".

8. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017) у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено; ухвалу господарського суду Вінницької області від 30.05.2017 про припинення провадження у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) щодо розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 про затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження у справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство ТОВ "УМШБ" скасовано; справу направлено до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

9. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 04.01.2018 у справі № 902/1658/15, за результатами розгляду Заяви ОСОБА_7, скасовано ухвалу від 21.12.2012 про затвердження Звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження у справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство ТОВ "УМШБ".

10. Ухвала суду мотивована тим, що обставини, на які вказує ОСОБА_7, є істотними для справи і мають суттєве значення для визначення ознак неплатоспроможності ТОВ "УМШБ"; судові рішення, які стали підставою для формування складу учасників ТОВ "УМШБ" і, відповідно, прийняття такими учасниками рішення про неплатоспроможність підприємства та звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство - скасовані.

11. Під час розгляду справи, на підставі матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено:

11.1. 25.07.2011 Загальними зборами учасників ТОВ "УМШБ" прийнято рішення про ліквідацію Товариства, Головою ліквідаційної комісії призначено Паутова В.В., який, виявивши, що підприємство неспроможне погасити вимоги кредиторів, вирішив звернутися до суду (дата звернення 04.08.2011).

11.2. До заяви про порушення провадження у справі про банкрутство доданий Статут підприємства (т.1, а.с. 35-49), відповідно до якого на час звернення до суду Товариство мало статутний капітал у розмірі 274 174,00 грн.; засновники: об'єднання підприємств "Облміжколгоспшляхбуд" - 24 % статутного капіталу, ОСОБА_16 - 70,7621% статутного капіталу, ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва" - 5, 2379 % статутного капіталу.

Відбулись зміни у складі засновників підприємства-банкрута, про що свідчать зміни до статуту (т. 1, а.с. 56, т. 4, а.с. 227): об'єднання підприємств "Облміжколгоспшляхбуд" - 24 % статутного капіталу, ОСОБА_17 - 70,7621% статутного капіталу, ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва" - 5, 2379 % статутного капіталу (протокол № 2 від 15.09.2010).

В подальшому, знов відбулися зміни до Статуту підприємства-банкрута у складі засновників (т.1, а.с. 53): об'єднання підприємств "Облміжколгоспшляхбуд" - 24 % статутного капіталу, ОСОБА_10 - 70,7621% статутного капіталу, ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва" - 5, 2379 % статутного капіталу (протокол № 3 від 03.11.2010).

На підставі наведених матеріалів, суд першої інстанції встановив, що відбулась передача частки в розмірі 70,7621% від ОСОБА_16 до ОСОБА_17, і далі до ОСОБА_10

11.3. Згідно рішення позачергових загальних зборів засновників ТОВ "УМШБ" (Протокол № 2 від 10.06.2008, т.5, а.с. 196-200), засновники-фізичні особи подали заяви про виведення їх зі складу засновників, заяви розглянуті та задоволені, їх частки відступлено ОСОБА_7 (70,7621%); частки померлих засновників в розмірі 5,2379 % відступлені ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва"; статутний капітал поділений наступним чином: об'єднання підприємств "Облміжколгоспшляхбуд" - 24 % статутного фонду, ОСОБА_7 - 70,7621% статутного капіталу, ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва" - 5,2379% статутного капіталу; затверджено зміни та Доповнення до Статуту відповідно (т. 5, а.с. 204).

11.4. Заочним рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 09.08.2010 задоволено позов ОСОБА_16, визнано недійсним рішення про задоволення бажання виключення зі складу ТОВ "Управління механізації шляхового будівництва" засновників, відповідно до поданих ними заяв про відступлення їх часток у статутному фонді товариства ОСОБА_7, яке оформлено Протоколом № 2 позачергових зборів засновників ТОВ "УМШБ" від 10.06.2008; визнано недійсним рішення про внесення змін до Статуту ТОВ "УМШБ", яке оформлене Протоколом № 2 від 10.06.2008; визнано за ОСОБА_16 право власності на 194 011,00 грн. статутного капіталу ТОВ "УМШБ", що складає 70,7621% (т. 5, а.с. 185-187).

11.5. 07.12.2015 апеляційним судом Вінницької області (залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.06.2016, т. 7, а.с. 230-231) заочне рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09.08.2010 скасовано; прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_16 до ТОВ "УМШБ", ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином та визнання права власності на 194 011,00 грн. статутного капіталу ТОВ "УМШБ", що складає 70,7621% (т.5, а.с.188-190).

На підставі встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку, що право власності на частку статутного фонду ТОВ "УМШБ" в розмірі 70,7621% не належить ОСОБА_16

11.6. 15.09.2010 відбулись позачергові збори засновників ТОВ "УМШБ" (Протокол № 2 від 15.09.2010, т. 4, а.с. 227) на яких виключено зі складу засновників ОСОБА_16 та включено до складу засновників ОСОБА_17 із часткою в статутному фонді 70,7621%.

11.7. Рішенням Староміського суду м. Вінниці від 20.10.2010 задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_17, ТОВ "УМШБ" про визнання договору дійсним та визнання права власності; визнано дійсним Договір купівлі-продажу корпоративних прав на частку в ТОВ "УМШБ" від 21.09.2010, який був укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_17; визнано за ОСОБА_10 право власності на 194 011,00 грн. капіталу статутного фонду ТОВ "УМШБ", що складає 70,7621%.

11.8. Рішенням апеляційного судом Вінницької області від 12.04.2016 (залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016, т. 7, а.с. 235-237) рішення Староміського суду м. Вінниці від 20.10.2010 скасовано; ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено (т. 33, а.с. 260-262).

11.9. На підставі означених судових рішень, місцевий господарський суд дійшов висновків, що:

- право власності на частку в статутному капіталі ТОВ "УМШБ" в розмірі 70,7621% ОСОБА_10 не належить;

- ОСОБА_17 не є власником частки 70,7621% статутного капіталу ТОВ "УМШБ" у зв'язку з відсутністю достатніх правових підстав (рішення про введення ОСОБА_17 до складу учасників (Протокол № 2 від 15.09.2010, т. 4 а.с. 227) приймалось незаконним складом засновників, питання щодо прийняття ОСОБА_17 до складу учасників ТОВ вирішувалось за участю ОСОБА_16, яка, як було встановлено судовим рішенням, не є законним учасником ТОВ "УМШБ";

- право власності на частку в статутному капіталі ТОВ "УМШБ" в розмірі 70,7621% належить ОСОБА_7

11.10. 25.02.2011 установчими зборами ТОВ "Вінавтодор" (Протокол № 1 від 25.02.2011) затверджено Статут ТОВ "Вінавтодор" (т.4, а.с. 74-84), згідно якого: єдиним учасником Товариства є ТОВ "УМШБ"; майно ТОВ "Вінавтодор" утворюється за рахунок вкладів учасників Товариства.

ТОВ "Вінавтодор" зареєстровано, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.4, а.с. 85). Свідоцтво про право власності ТОВ "Вінавтодор" (т. 4, а.с. 111) свідчить, що Товариству належить майно: адмінбудинок - 536,2 кв. м., гараж - 884,1 кв. м., цех нестандартного обладнання - 520,4 кв. м., заправка - 57,3 кв. м., гараж - 78,1 кв. м. та інше.

11.11. У справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство ТОВ "УМШБ" факти відчуження майна за рік до банкрутства підприємства арбітражним керуючим під час проведення процедури ліквідації не досліджувались.

11.12. Згідно довідки Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області від 01.09.2016, за ТОВ "УМШБ" було зареєстровано станом на 31.12.2008 17 одиниць транспортних засобів; в період з 01.01.2008 по 06.12.2010 було знято з обліку 12 одиниць техніки, в 2012 році - 4 одиниці; станом на 01.09.2016 за ТОВ "УМШБ" рахувався каток дорожній (т.8, а.с. 4), тобто після ліквідації підприємства в 2012.

11.13. За довідкою МВС України від 01.09.2016 (т.8, а.с. 6), станом на 07.09.2016, згідно бази даних, транспортні засоби - автомобілі, які належали ТОВ "УМШБ" на території України на обліку за іншими власниками не реєструвалися; після зняття з обліку, інші реєстраційні операції з даними транспортними засобами не проводилися. Поряд з цим у Звіті, поданому арбітражним керуючим ОСОБА_18. для затвердження, в акті інвентаризації значиться лише металобрухт вартістю 26 575, 84 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

12. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 ухвалу господарського суду Вінницької області від 04.01.2018 у справі № 902/1658/15 залишено без змін; апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_18 залишено без задоволення.

13. Погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 04.01.2018 та постановою апеляційного суду від 28.02.2018, ОСОБА_18. (за змістом касаційної скарги як арбітражний керуючий) звернувся з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, з вимогою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду від 21.12.2012 у справі № 5/94/2011/5003.

15. Під час касаційного провадження виникла необхідність встановлення правового статусу заявника касаційної скарги як арбітражного керуючого.

На підставі матеріалів справи (Інформація Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 06.04.2018 № 6135/5/0-18, Лист Міністерства юстиції України від 11.05.2018 №18568/П-9012/9.3.3), Судом встановлено, що ОСОБА_18. у Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) як арбітражний керуючий не зареєстрований, Свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_18. не видавалось, строк дії ліцензії серії АВ № 456614 встановлений по 29.06.2014.

Таким чином, на момент подання та розгляду касаційної скарги, ОСОБА_18. не має статусу арбітражного керуючого.

Водночас, враховуючи, що предметом касаційного провадження є судові рішення, прийняті за результатами перегляду за нововиявленими обставинами саме ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003), якою, зокрема, було затверджено Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, складені за результатами ліквідаційної процедури ТОВ "УМШБ" повноваження ліквідатора в якій виконував арбітражний керуючий ОСОБА_18., колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про розгляд касаційної скарги ОСОБА_18. як фізичної особи, з метою перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

16. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 902/1658/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018.

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.04.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 902/1658/15 за касаційною скаргою арбітражного керуючого ОСОБА_18, датою проведення судового засідання визначено 05.06.2018.

18. 29.05.2018 до Верховного Суду від ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. надійшов Відзив, в якому повністю підтримані вимоги касаційної скарги.

19. 04.06.2018 від ОСОБА_7 надійшов Відзив з запереченнями проти вимог та доводів касаційної скарги.

20. У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №902/1658/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018.

21. Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2018 у складі колегії суддів: Погребняк В.Я. - головуючий, суддя - Білоус В.В., суддя Катеринчук Л.Й., справу № 902/1658/15 господарського суду Вінницької області прийнято до провадження.

22. В судовому засіданні 05.06.2018, суддею Верховного Суду Білоусом В.В. подано заяву про самовідвід у розгляді справи № 902/1658/15 в порядку ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, в редакції з 15.12.2017.

23. Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2018, заяву судді Верховного Суду Білоуса В.В. про самовідвід у розгляді справи № 902/1658/15 задоволено.

24. У зв'язку з ухвалою Верховного Суду від 05.06.2018 про відвід судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №902/1658/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018.

25. ОСОБА_18 звернувся до Верховного Суду з заявою про відвід судді Погребняка В.Я. (т. 12, а. с.122-125).

26. Ухвалою Верховного Суду від 14.06.2018, у зв'язку з необґрунтованістю заявленого відводу, зупинено провадження у справі № 902/1658/15 до вирішення питання про заявлений відвід суддею, визначеним автоматизованою системою документообігу (т. 12 а. с. 230-233).

27. Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2018, у складі судді Пєскова В.Г., в задоволенні заяви ОСОБА_18 про відвід судді Погребняка В.Я. - відмовлено (т. 12 а. с. 240-244).

28. У зв'язку з відпусткою судді Жукова С.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №902/1658/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018.

29. Ухвалою Верховного Суду від 03.07.2018 провадження у справі № 902/1658/15 поновлено, датою проведення судового засідання визначено 16.08.2018.

30. 13.08.2018 до Суду від ОСОБА_7 надійшли письмові пояснення щодо касаційної скарги.

31. У зв'язку з перебування на лікарняному судді Пєскова В.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 902/1658/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018.

32. У зв'язку з відпусткою судді Катеринчук Л.Й. з 30.07.2018 по 17.08.2018, справу № 902/1658/15 для зміни судді члена колегії суддів, передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було встановлено неможливість проведення автоматизованого розподілу справи у зв'язку з недостатньою кількістю суддів для розподілу справи, що підтверджується відповідним протоколом від 13.08.2018.

33. Судове засідання 16.08.2018 у справі № 902/1658/15 не відбулось у зв'язку з неможливістю проведення автоматизованого розподілу справи між суддями для визначення колегії суддів.

34. Ухвалою Верховного Суду від 20.08.2018 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й. (визначеної відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018), у зв'язку з виходом судді Катеринчук Л.Й. з відпустки, визначено дату та час проведення наступного судового засідання 20.09.2018 о 11-00 год.

35. До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли заяви про відвід судді Погребняка В.Я.: 03.05.2018 від ОСОБА_10 (заява б/н від 02.05.2018, т. 12 а. с. 118-121), 16.08.2018 від ОСОБА_10 (заява б/н від 04.06.2018, т. 13 а. с. 49-56) та 16.08.2018 від ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. (заява б/н від 02.05.2018, т. 13 а. с. 57-63).

36. Ухвалою Верховного Суду від 20.09.2018, з підстав необґрунтованості заявлених ОСОБА_10 та ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. відводів, провадження у справі № 902/1658/18 було зупинено до вирішення питання про відвід судді Погребняка В.Я., в порядку частини 3 статті 39 ГПК України.

37. Автоматизованою системою документообігу суду, для розгляду заяв ОСОБА_10 та ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. про відвід судді Верховного Суду Погребняка В.Я. у справі № 902/1658/15, було визначено суддю Верховного Суду Баранця О.М., що підтверджується протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018.

38. Ухвалою Верховного Суду від 26.09.2018, у зв'язку з відсутністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді Верховного Суду Погребняка В.Я., у задоволенні заяв ОСОБА_10 та ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. про відвід судді Верховного Суду Погребняка В.Я. у справі № 902/1658/15 відмовлено.

39. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. від 01.10.2018 поновлено касаційне провадження у справі № 902/1658/15, розгляд справи призначено на 18.10.2018, викликано в судове засідання 18.10.2018 ОСОБА_10, ОСОБА_18., Паутова В.В. для надання пояснень.

40. 17.10.2018 до Верховного Суду від арбітражного керуючого ОСОБА_18., ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В. та ОСОБА_10 надійшли Пояснення, в яких наведені доводи, що підтримують вимоги касаційної скарги.

41. ОСОБА_10, ОСОБА_18. та Паутов В.В., вимоги ухвали Верховного Суду щодо особистої явки в судове засідання для надання пояснень не виконали, в судове засідання 18.10.2018 не з'явились, поважних причин нез'явлення Суду не повідомлено, про час та дату судового засідання учасники справи були сповіщені своєчасно та належним чином.

42. В засіданні суду (18.10.2018) представник ОСОБА_18. повністю підтримав вимоги касаційної скарги, з підстав наведених у ній та поясненнях від 17.10.2018; просив Суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 04.01.2018 та постанову апеляційного суду від 28.02.2018, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду від 21.12.2012 у справі № 5/94/2011/5003 (про затвердження Звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі).

43. Представники ОСОБА_7, в судовому засіданні, проти вимог та доводів скаржника заперечили, з підстав їх необґрунтованості, наведених у поданих до матеріалів справи письмових поясненнях; просили Суд ухвалу суду першої інстанції від 04.01.2018 та постанову апеляційного суду від 28.02.2018 у цій справі залишити без змін.

44. Представники ТОВ "УМШБ" та ОСОБА_10, в засіданні суду касаційної інстанції, повністю підтримали вимоги касаційної скарги ОСОБА_18., з підстав наведених у наданих Суду письмових поясненнях; просили Суд скасувати оскаржені судові акти відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду від 21.12.2012 у справі № 5/94/2011/5003 (про затвердження Звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі).

45. Інші учасники даної справи в судове засідання 20.09.2018 повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторони були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників цієї справи, які не з'явились.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (ОСОБА_18. )

46. Скаржник посилається на порушення судами вимог ГПК України щодо підстав перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суди неправомірно визнали доведеними обставини, які в дійсності не є доказами, на переконання скаржника відбулось порушення процесуальних повноважень та фактично відбулось здійснення нового слухання справи та переоцінка доказів, встановлених ухвалою господарського суду від 12.12.2012.

47. У касаційній скарзі, письмових поясненнях скаржник доводить:

- правомірність набуття ОСОБА_10 частки статутного капіталу ТОВ "УМШБ" у розмірі 70,7621% є безспірною, оскільки протокол №3 Загальних зборів засновників ТОВ "УМШБ" від 03.11.2010 (про введення до складу засновників ОСОБА_10.) є чинним, а судове рішення на яке посилається ОСОБА_7 як на нововиявлену обставину, жодним чином не впливає на законність набуття ОСОБА_10 частки у статутному фонді Товариства;

- наявність у учасника ТОВ рішення суду не є підставою для державної реєстрації змін до статуту ТОВ, лише рішення загальних зборів ТОВ про внесення змін до статуту товариства є підставою для державної реєстрації таких змін;

- самі по собі судові рішення, на які посилаються суди першої та апеляційної інстанцій, не можуть бути нововиявленими обставинами, фактичні обставини встановлені судами свідчать лише про надання правової оцінки певним юридичним фактам, які існували на момент винесення ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 про затвердження Звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження у справі № 5/94/2011/5003;

- суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги доводи арбітражного керуючого ОСОБА_18., які мали істотне значення для вирішення даного спору, не надавши жодної оцінки та спростування у своїх рішеннях;

- враховуючи приписи ст.ст. 112, 113 ГПК України, ОСОБА_7 не є суб'єктом подання заяви про перегляд ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у цій справі за нововиявленими обставинами, оскільки не є (не був) у даній справі ні стороною, ні прокурором, ні третьою особою;

- заява ОСОБА_7 від 28.12.2015 подана з порушенням присічного строку, визначеного ст. 113 ГПК України;

- суб'єктивне тлумачення ОСОБА_7 суті певного судового рішення, яке не впливає на склад засновників ТОВ "УМШБ", суди попередніх інстанцій прийняли як матеріально-правовий факт.

Доводи ТОВ "УМШБ" в особі директора Паутова В.В.

48. ТОВ "УМШБ", у Відзиві на касаційну скаргу та письмових поясненнях від 17.08.2018 доводить, що:

- заява ОСОБА_7 від 28.12.2015 (про перегляд ухвали господарського суду від 21.12.2012 за нововиявленими обставинами) подана з порушенням присічного строку, визначеного ст. 113 ГПК України;

- судами першої та апеляційної інстанцій порушені положення ст.ст. 112, 113 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017);

- самі по собі судові рішення про незаконність зміни складу засновників Боржника не можуть бути нововиявленими обставинами, оскільки свідчать лише про надання правової оцінки певним юридичним фактам, які існували на момент прийняття ухвали від 21.12.2012 у цій справі;

- судами не застосовані норми законодавства, що регулюють право власності, корпоративні права і порядок державної реєстрації юридичних осіб, а саме: ст. 167 ГК України, ст.ст. 143-145, 328, ч.4 ст. 334 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 59 Закону України "Про господарські товариства";

- враховуючи приписи ст.ст. 112, 113 ГПК України, ОСОБА_7 не є суб'єктом подання заяви про перегляд ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у цій справі за нововиявленими обставинами, оскільки не є (не був) у даній справі ні стороною, ні прокурором, ні третьою особою;

- суб'єктивне тлумачення ОСОБА_7 суті певного судового рішення, яке не впливає на склад засновників ТОВ "УМШБ", суди попередніх інстанцій прийняли як матеріально-правовий факт.

Доводи ОСОБА_10

49. У письмових поясненнях від 17.10.2018 ОСОБА_10, та представники в судовому засіданні доводять:

- ОСОБА_7 не є суб'єктом подання заяви про перегляд ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у справі про банкрутство ТОВ "УМШБ" за нововиявленими обставинами, оскільки не є (не був) у даній справі ні стороною, ні прокурором, ні третьою особою;

- заява ОСОБА_7 подана з порушенням присічного строку, згідно ст. 113 ГПК України;

- суб'єктивне тлумачення ОСОБА_7 суті певного судового рішення, яке не впливає на склад засновників ТОВ "УМШБ", суди попередніх інстанцій прийняли як матеріально-правовий факт;

- на дату прийняття рішення загальних зборів про ліквідацію ТОВ "УМШБ" лише ОСОБА_10 був правомірним учасником Товариства з часткою корпоративних прав у розмірі 70,7621%;

- лише відомості з ЄДРЮОФОП про учасника Товариства могли бути єдиним можливим доказом існування нововиявлених обставин;

- самі по собі судові рішення про незаконність зміни складу засновників Боржника не можуть бути нововиявленими обставинами, оскільки свідчать лише про надання правової оцінки певним юридичним фактам, які існували на момент прийняття ухвали від 21.12.2012 у цій справі.

Доводи ОСОБА_7

50. ОСОБА_7 у Відзиві на касаційну скаргу доводить законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції від 04.01.2018 та постанови апеляційного суду від 28.02.2018 у цій справі.

51. Вказує на те, що як у рішенні апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2015 так і у постанові Вищого господарського суду України від 07.11.2017 встановлено, що ОСОБА_7 з 09.06.2008, на підставі рішення позачергових загальних зборів засновників ТОВ "УМШБ" (Протокол №2 від 10.06.2008), є власником 70, 762% частки статутного капіталу даного Товариства, що згідно зі ст. 75 ГПК України (в редакції що діє з 15.12.2017) не потребує повторного доказування та має преюдиційне значення.

52. Зауважує на тому, що під час розгляду справи про банкрутство, зокрема, прийняття ухвали від 21.12.2012 (про затвердження Звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення боржника як юридичної особи) наявні були спори з корпоративних прав, а саме ОСОБА_7, відтак, вирішення таких спорів саме і є підставою перегляду за нововиявленими обставинами.

53. У письмових поясненнях від 10.08.2018 ОСОБА_7 звертає увагу Суду на те, що Звіт ліквідатора, затверджений ухвалою господарського суду від 21.12.2012 є неповним, не містить фактичних даних про майновий стан боржника, приховує наявні, на момент затвердження, активи та рейдерські дії певного кола осіб.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

54. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З огляду на приписи ст. 300 ГПК України, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі.

55. Щодо процесуального статусу учасників та права участі у справі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до набрання чинності з 19.01.2013 змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI), учасниками провадження у справі про банкрутство є - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю;

заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі і звільнені з роботи за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, а також особи, які

знаходяться у родинних стосунках із зазначеними особами та підприємцем (фізичною особою) - боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки.

Позиція Верховного Суду щодо процесуального статусу ОСОБА_10, як колишнього власника частки статутного капіталу ТОВ "УМШБ", у справі № 902/1658/15 про банкрутство останнього наведена в ухвалі Суду від 20.09.2018, де колегія суддів, з урахуванням матеріалів та обставин справи, дійшла висновку, що ОСОБА_10, як колишній учасник банкрута, не позбавлений права на звернення з заявами та клопотаннями в межах справи № 902/1658/15, відтак, участі у справі.

56. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

56.1. Щодо процедури банкрутства

Пунктом 1-1 Розділу Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, враховуючи дату порушення провадження у даній справі та дату ухвали про затвердження Звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження, застосуванню щодо боржника - ТОВ "УМШБ", підлягають положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, до набрання чинності змін до 19.01.2013.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у визначеній редакції Закону) встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

За приписами абз. 4 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ", суб'єкт господарської діяльності може бути визнаний банкрутом тільки в разі встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

В даному випадку, провадження у справі № 5/94/2011/5003 про банкрутство ТОВ "УМШБ" порушено на підставі ст.51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" (у визначеній вище редакції).

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону про банкрутство, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом.

Такий порядок передбачено ч.3 ст. 110, ст. 111 ЦК України, норми яких містять загальні положення про ліквідацію юридичної особи (суб'єкта господарювання).

Спрощена процедура банкрутства, яка передбачена ст. 51 Закону про банкрутство (банкрутство боржника, що ліквідується власником), випливає з процедури добровільної ліквідації юридичної особи, тобто ліквідації юридичної особи за рішенням її учасників (власників) або органу, уповноваженого на це установчими документами.

У зв'язку з цим необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку встановленому наведеною нормою (за рішенням її учасників (власників)), є наявність саме такого рішення учасників (власників) та дотримання вимог цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 105 ЦК України (в редакції, чинній станом момент порушення провадження у справі про банкрутство), учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, призначають комісію з припинення юридичної особи (ліквідаційну комісію, ліквідатора тощо) та встановлюють порядок і строки припинення юридичної особи відповідно до цього Кодексу. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи може бути покладено на орган управління юридичної особи. З моменту призначення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Комісія виступає в суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

При цьому, слід зазначити, що на стадіях прийняття до провадження Заяви та визнання боржника банкрутом надається оцінка дотриманню Боржником процедури звернення до суду із заявою про порушення справи, перевіряються повноваження особи, котра подала заяву, наявність рішення зборів учасників товариства, а також дотримання інших вимог, передбачених Законом про банкрутство.

Обов'язки особи, що прийняла рішення про припинення юридичної особи визначені ст. 105 ЦК України та ст. 60 ГК України (в редакціях на момент прийняття такого рішення).

Поряд з цим, як це було встановлено судами попередніх інстанцій, під час розгляду справи № 5/94/2011/5003 така оцінка наведеним обставинам (зокрема, повноваження особи, котра подала заяву, наявність рішення зборів учасників товариства) не надавалась, обставини щодо наявності корпоративного спору не досліджувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Ухвала господарського суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, встановленню правового статусу боржника, як юридичної особи, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів та необхідність його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За приписами ст. 32 Закону про банкрутство, звіт ліквідатора та поданий ним ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх заходів ліквідаційної процедури, повне вжиття ним заходів по виявленню кредиторів та активів боржника за результатом розгляду яких суд приймає рішення про можливість відновлення платоспроможності боржника або встановлює неможливість задоволення вимог конкретних кредиторів та приймає рішення його ліквідацію та припинення провадження у справі.

Тобто, Законом про банкрутство передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов'язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі) (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14 та від 08.05.2017 у справі № 904/5948/16).

Згідно пункту 6, частини 1 статті 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено звіт ліквідатора в порядку, передбаченому статтею 32 цього Закону.

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що ухвалою господарського суду від 21.12.2012 у вказаній справі затверджено Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ТОВ "УМШБ" - ліквідовано як юридичну особу, провадження у справі припинено (ухвала до суду апеляційної та касаційної інстанцій не оскаржувалась).

56.2. Щодо нововиявлених обставин

Предметом судового розгляду, в даному випадку, є заява ОСОБА_7 про перегляд ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 за нововиявленими обставинами (п. 4 даної Постанови).

За змістом ст. 112 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, яка була чинна на момент звернення ОСОБА_7 до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами), господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до част.1 ст.320 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017, яка діяла на момент прийняття оскаржених в касаційному порядку судових актів), рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 320 ГПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Під час вирішення питань щодо правової природи юридичних фактів як нововиявлених обставин та їх істотності необхідно керуватися правилами ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та ст. 86 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017).

Звертаючись до суду з Заявою (п. 4 даної Постанови), ОСОБА_7 в якості нововиявленої обставини визначив рішення апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2015 у справі № 2-1242/10, яким Заочне рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09.08.2010 (п.п. 11.4. п. 11 цієї Постанови) скасовано; прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_16 до ТОВ "УМШБ" та ОСОБА_7 та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2016 у справі № 2-1685/10 (залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016), яким скасовано рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20.10.2010, а в задоволені позову ОСОБА_10 відмовлено (п.п. 11.7., 11.8. п. 11 цієї Постанови).

При цьому, судами встановлено (п.п.11.7., 11.8. п. 11 цієї Постанови), що рішенням апеляційного судом Вінницької області від 12.04.2016 (залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016) скасовано рішення Староміського суду м. Вінниці від 20.10.2010 (зокрема, визнано за ОСОБА_10 право власності на 194 011,00 грн. капіталу статутного фонду ТОВ "УМШБ", що складає 70,7621%); ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено.

Таким чином, з набуттям законної сили вказаних рішень апеляційного суду Вінницької області відбулось поновлення корпоративних прав на участь у Товаристві ОСОБА_7

Відтак, внесення змін до Статуту ТОВ "УМШБ" та їх державна реєстрація (а вірніше, відсутність таких змін та їх реєстрації на момент розгляду заяви) не можуть впливати на визначення статусу ОСОБА_7 як учасника товариства з відповідною часткою такою мірою, щоб стверджувати про відсутність такого статусу на момент подання заяви про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами.

Відтак, доводи скаржника в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи означене, суди попередніх інстанцій, у цій справі, дійшли вірного висновку, що ОСОБА_7 з 10.06.2008 на підставі рішення позачергових загальних зборів засновників товариства ТОВ "УМШБ" (Протокол № 2 від 10.06.2008) є власником 70,7621 % частки статутного капіталу ТОВ "УМШБ".

Враховуючи, що за приписами ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" основною (єдиною) підставою звернення до суду є рішення (волевиявлення) учасників (власників/засновників) Товариства, а предметом дослідження прийняття такої заяви до провадження є повноваження особи, котра подала заяву, наявність рішення зборів учасників товариства, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що обставини, на які вказує ОСОБА_7, є істотними для справи і мають суттєве значення для визначення ознак неплатоспроможності ТОВ "УМШБ", оскільки судові рішення, які стали підставою для формування складу учасників ТОВ "УМШБ" і, відповідно, прийняття такими учасниками рішення про неплатоспроможність підприємства та звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство - скасовані.

Надавши оцінку заяві ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) (про затвердження звіту та ліквідаційного балансу), господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірних висновків, що встановлені під час розгляду Заяви ОСОБА_7 обставини, а саме скасовані судові рішення, які стали підставою для формування незаконного складу учасників ТОВ "УМШБ" і відповідно з подальшим прийняттям ними рішень про відчуження майна банкрута, та звернення до суду із заявою про порушення справи банкрутство є нововиявленими обставинами, у розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки є фактичними даними, що в установленому законом порядку мають важливе значення для подальшої процедури банкрутства.

56.3. Щодо захисту порушеного права

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

При цьому, право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення Суду у справах Желтяков проти України, no. 4994/04, від 09.06.2011).

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини цієї справи, колегія суддів Верховного Суду вважає виправданим втручання суду у принцип правової визначеності щодо ухвали від 21.12.2012.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах."

Верховний Суд констатує, що встановивши наявність порушеного права заявника, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення його до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правова позиція щодо права учасника товариства на звернення до суду за захистом своїх корпоративних прав висловлена у постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 911/2089/14, від 01.07.2015 у справі №911/2435/14.

У відповідності до ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Однак, спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав (п. 51 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Водночас, господарські суди першої та апеляційної інстанцій, діючи в межах повноважень визначених приписами процесуального Закону, дотримуючись балансу принципів права на суд, доступу до правосуддя (ріш. ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" № 23436/03 від 28.03.2006), справедливості (ріш. ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", заява 6566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява №42310/04, п. 280, від 21.04.2011) та принципу юридичної визначеності " res judicate" (ріш. ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії" від 03.12.2003, у справі "Науменко проти України" від 09.11.2004, у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004, у справі "Христов проти України" від 19.02.2009, у справі "Понамарьов проти України" від 03.04.2008), заслухавши пояснення всіх учасників судового процесу, безпосередньо дослідивши матеріали та обставини цієї справи, надали належну правову оцінку заявленим ОСОБА_7 вимогам та доводам сторін (учасників справи).

56.4. Щодо строків звернення

Відповідно до положень ч. 1 ст. 113 ГПК України, судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Заява про перегляд судового рішення господарського суду з підстав, передбачених ст. 112 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням господарського суду законної сили.

При цьому, слід зауважити, що трирічний строк не є строком на подачу стороною заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (цей строк процесуальною нормою визначено як місячний), а являє собою строк реалізації стороною взагалі права на можливість втручання в остаточне судове рішення з метою виправлення допущеної помилки, обмеження такого строку має легітимну мету забезпечити додержання принципу правової визначеності, досягнення стабільності правового регулювання, балансу інтересів сторін справи.

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу , або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Відповідно ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Порядок набрання законної сили рішенням господарського суду передбачено ст. 85 ГПК України, де зазначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Норми ГПК України не містять приписів стосовно набрання законної сили ухвалами господарського суду, за виключенням ухвал про відмову у видачі виконавчого документу у відповідності до ст. 12211 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України ухвала виноситься господарським судом, якщо спір не вирішується по суті, тому приписи ч. ч. 3 і 4 ст. 85 ГПК не можуть застосовуватись до ухвал господарського суду, передбачених Господарським процесуальних кодексом України.

Господарський суд розглядаючи справу про банкрутство, не вправі викласти судове рішення в іншій формі ніж та, що передбачена безпосередньо Законом про банкрутство, зокрема приймати "рішення", якими в розумінні приписів ГПК України вирішується спір по суті.

Законом про банкрутство чітко передбачена форма "судового рішення", що приймається судом при припиненні провадження у справі про банкрутство боржника.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону про банкрутство про припинення провадження у справі про банкрутство виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Поняття судового рішення у формі "ухвали" у справах про банкрутство, зокрема припинення провадження у справі про банкрутство, не є тотожним з поняттям судового рішення у формі "рішення" відповідно до положень ГПК України, однак виходячи з того, що саме в цій ухвалі господарським судом вирішується питання по суті справи про банкрутство боржника, порядок набрання законної сили такими ухвалами може мати місце по закінченню строку на їх оскарження.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу банкрута, ліквідації юридичної особи - банкрута та припинення провадження у справі є особливою формою судового рішення, якою закінчується розгляд справи про банкрутство, тобто, за своєю суттю вказана ухвала є кінцевим рішенням, а отже, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Тобто, по закінченні встановленого ст. 93 ГПК України п'ятиденного строку.

Така правова позиція була висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 05.04.2016 у цій справі, за результатами перегляду в касаційному порядку постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003), якою було скасовано ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.12.2015 року у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) про повернення заяви ОСОБА_7 від 28.12.2015 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 у справі № 902/1658/15 (5/94/2011/5003) про банкрутство ТОВ "УМШБ", на підставі п. 4 ч. 6 ст. 113 ГПК України (пропуск трирічного строку).

Тобто, доводи скаржника про те, що заява ОСОБА_7 від 28.12.2015 подана з порушенням присічного строку, визначеного ст. 113 ГПК України вже були предметом розгляду судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та, за результатами такого розгляду, їм була надана належна правова оцінка.

За висновками судів строк, встановлений ст. 113 ГПК України, на час подання заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 21.12.2012 року у справі № 5/94/2011/5003 (28.12.2015) не був пропущеним.

Крім того, слід зауважити, що, за висновком Верховного Суду (наведений вище) втручання у принцип правової визначеності у цій справі, не видається явно не виправданим, направлене на виправлення помилок правосуддя, з метою захисту права власності (корпоративного права учасника товариства).

56.6. Щодо повноти обґрунтування судових рішень

Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судом апеляційної та першої інстанцій обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду про завершення процедури банкрутства, яка тривала понад 4 років та ліквідацію боржника.

У справі, що розглядається, Верховний Суд доходить висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі ст. 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Поряд з цим, доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій положень ст.ст. 112, 113 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

57. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 308 ГПК У країни (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань(ст. 309 ГПК України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги ОСОБА_18 та необхідність залишення ухвали господарського суду Вінницької області від 04.01.2018 та Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 902/1658/15 без змін.

58. Судові витрати

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_18 у цій справі та залишенням без змін оскаржених судових актів, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 04.01.2018 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 902/1658/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков