ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Справа № 903/352/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2018р. (ухвалене у м. Луцьку об 11:11 год., повний текст складено 06.08.2018р.)

у справі №903/352/18 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Служби зовнішньої розвідки України

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"

про стягнення 393 878 грн. 43 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2018р. у справі №903/352/18 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про зменшення суми штрафних санкцій відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на користь Служби зовнішньої розвідки України 206 191 грн. 39 коп. пені, 185 043 грн. 56 коп. штрафу, 5868 грн. 52 коп. судового збору, а всього 397 103 грн. 47 коп.

У позові на суму 2 643 грн. 48 коп. відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про розстрочку сплати штрафних санкцій відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а а також неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвочасне виконання грошових зобов'язань", внаслідок чого порушено ч. 2 ст. 277 ГПК України. Місцевий господарський суд не взяв до уваги, що ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвочасне виконання грошових зобов'язань" передбачено розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Крім того, скаржник зазначає, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" визнало просточення строків поставки, вказане прострочення спричинене коливаннями на ринку цін на бензин та дизельне пальне. Місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зменшення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечила, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач у справі був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим їм процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причин своєї неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.08.2017р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (постачальник) та Службою зовнішньої розвідки України (замовник) був укладений договір №458/17 на закупівлю товарів (далі - договір) /а.с. 14-17/.

Відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити бензин А-95 та дизельне паливо у вигляді талонів чи відпускних карток (бланків-дозволів) обумовленого номіналу (талонів, товар), а замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Найменування предмета закупівлі відповідно до ДК021:2015 - код CPV 09130000-9 (нафта і дистиляти). Ціна, найменування (асортимент), кількість товару обумовлюються у додатку №1 Специфікація, який додається до даного договору і є його невід'ємною частиною (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Якість товару відповідає технічним вимогам, наведеним у додатку №3 «Технічні вимоги», який додається до даного договору і є його невід'ємною частиною (п. 2.1. договору)

Сума договору становить 2 648 490 грн. у т.ч. ПДВ 20% 441 415 грн. (п. 3.3. договору). Розрахунок за товар здійснюється замовником лише за фактично отриманий товар на підставі пред'явлених постачальником рахунку на оплату та видаткової накладної, з можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року при наявності бюджетних призначень на ці цілі (п. 4.2 договору).

Передача товару здійснюється до 01.10.2017р. в представництві постачальника за адресою: м. Київ, вул. Новоконстянтинівська, 18. Приймання талонів здійснюється замовником відповідно до видаткової накладної. Видаткові накладні складаються постачальником на підставі довіреності замовника та передаються на підпис представнику замовника у момент передачі талонів. Даною поставки є дата отримання замовником талонів від постачальника згідно видаткової накладної, підписаної сторонами. Товар постачається постачальником шляхом заправки автомобілів замовника нафтопродуктами на АЗС, перелік яких доданий у додатку 2 до договору, який є його невід'ємною частиною, із дотриманням Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ від 20.12.1997р. №1442, після пред'явлення оператору АЗС уповноваженою замовником особою талону відповідного номіналу (п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 договору).

Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.5 договору).

За порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості договору (п. 7.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов'язань до 31.12.2017р., а стосовно інших зобов'язань, взятих сторонами за цим договором - до їх повного виконання (п. 10.1 договору).

Додатком № 1 до договору (специфікація) сторони погодили асортимент, кількість та ціну поставки товару - бензин А-95 (бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е) та дизельне пальне (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО) кількістю 110 000 л та 10 000 л відповідно. Загальна вартість 2 648 490 грн 00 коп. /а.с. 17/.

В листах-заявках №16/3/1996 від 20.09.2017р., №16/3/2059 від 28.09.2017р., №16/3/2738 від 11.12.2017р. позивач просив відповідача надати товар - бензин А-95 (бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е) та дизельне пальне (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО) у вигляді талонів чи відпускних карток кількістю 110 000 л та 10 000 л відповідно; бензин А-95 (бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е) та дизельне пальне (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО) у вигляді талонів чи відпускних карток кількістю 99 000 л. та 9 000 л. відповідно (а.с 30-32).

20.12.2017р. додатковою угодою №2 до договору №458/17 від 18.08.2017р. сторони виклали п. 3.3 договору в наступній редакції: "3.3. Сума договору складає 2 643 479 грн. 40 коп. у т.ч. ПДВ 20% 440 579 грн. 90 коп." /а.с. 68/.

Відповідачем було поставлено обумовлений договором товар за видатковими накладними №239010 від 22.09.2017р. на суму 264 360 грн. 00 коп., № 330268 від 20.12.2017р. на суму 2 379 119 грн 40 коп. /а.с 18-23/.

Враховуючи, що відповідачем поставлено товар з порушенням строків, визначених договором, що за умовами п. 7.2 договору, вказане є підставою для нарахування пені та штрафу. У зв'язку з чим 06.02.2018р. позивач звернувся до відповідача з претензією №5/3/123/ПБ з вимогою про сплату 393 878 грн 43 коп. штрафних санкцій.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

На підставі договору №458/17 на закупівлю товарів між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" та Службою зовнішньої розвідки України виникли правовідносини з купівлі-продажу.

Договір №458/17 від 18.08.2017р. не є нікчемним в силу закону і не визнаний недійсним.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із п. 5.1 договору №458/17 від 18.08.2017р. строк поставки товару здійснюється до 01.10.2017р. Однак, товар в повному обсязі був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених договором, а саме 20.12.2017р.

Враховуючи, що відповідачнм було порушено строки поставки товару, позивачем за неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором позивачем нараховано 208 834 грн. 87 коп. пені та 185 043 грн. 56 коп. штрафу відповідно до п. 7.2 договору.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (част. 1 ст. 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України)

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Тому, для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, що товар був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених п. 5.1 договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором має саме негрошовий характер, розмір певного виду штрафних санкцій передбачений договором між сторонами, порушено господарське зобов'язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету, допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з поставкою товару, з вартості договору і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Позивачем нараховано до стягнення 208 834 грн. 87 коп. пені за період з 03.10.2017 року по 20.12 2017 року.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, встановив, що позивачем допущено помилку в періоді нарахування, оскільки розрахунок проведено з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару (20.12.2017р.). Відповідно до перерахунку пені, який здійснено судом, підлягає до задоволення є вимога в частині стягнення з відповідача пені в сумі 206 191 грн 39 коп. за період з 03.10.2017р. по 19.12.2017р. - 78 днів. У стягненні 2 643 грн. 43 коп. пені слід відмовити.

Також, суд, здійснивши перахунок штрафу в сумі 185 043 грн 56 коп., встановив, що вказний розрахунок є арифметично правильним. Вимога про стягнення 185 043 грн. 56 коп. штрафу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановлені статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі №910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17, від 09.07.2018р. у справі №903/647/17.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника, що прострочення поставки сталося у зв'язку із затримкою погодження пропозиції щодо збільшення ціни договору у зв'язку із коливанням ціни товару на ринку, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятись від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Також відповідачем заявлено клопотання відповідача від 18.06.2018р. про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд дійшов висновку, що, укладаючи даний договір, сторони визначили всі істотні його умови достатніми та належними для виникнення взаємних прав та обов'язків. До того ж сторони, укладаючи даний договір за взаємною домовленістю, погодили не тільки взаємні права та обов'язки сторін, а й відповідальність за порушення взятих на себе зобов'язань (пункт 7.2. договору).

Крім того, згідно умов укладеного договору, постачальник взяв на себе зобов'язання перед замовником забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором, та надати товар у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах договору (пункти 6.1.3, 6.3.5 договору), неможливість поставки товару у встановлений строк не довів.

А тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача від 18.06.2018р. про зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, відповідачем подано заяву про розстрочку сплати штрафних санкцій до 31.01.2019р.

При наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується, зокрема, про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У той же час, ГПК України не визначає переліку обставин, які є підставою для вчинення відповідної процесуальної дії та свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, надані у підтвердження зазначених обставин за правилами ст. 86 цього Кодексу.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з винятковими (об'єктивними, непереборними) та виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується із висновку суду першої інстанції, що відповідач доказів в підтвердження виняткових обставин для відстрочення виконання рішення в розумінні ст. 86 ГПК України не надав, відповідно, клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про розстрочку сплати штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Таким чином, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на користь Служби зовнішньої розвідки України 206 191 грн 39 коп. пені, 185 043 грн 56 коп. штрафу, 5868 грн 52 коп. судового збору, а всього 397 103 грн 47 коп. У позові на суму 2 643 грн 48 коп. слід відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про зменшення суми штрафних санкцій та про розстрочку сплати штрафних санкцій слід відмовити.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на рішення господарського суду Волинської області від 25.07.2018р. у справі №903/352/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2018р. у справі №903/352/18 залишити без змін.

3. Справу №903/352/18 повернути Господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.