РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2018Справа № 910/7214/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 2714935,25 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Єрмак Л.Б.

від відповідача - Черняков С.М.

В судовому засіданні 08.11.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Публічного акціонерного Товариства "Українська залізниця" про стягнення 2781094,59 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в порушення взятих на себе за договором поставки № ЦВСВ (ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017 грошових зобов'язань відповідачем не сплачено відповідачу за поставлений товар 2304802,00 грн. В зв'язку з цим позивач просить стягнути суму боргу у судовому порядку та нарахував відповідачу пеню у розмірі 250591,62 грн, втрати від інфляції у розмірі 176020,03 грн, 3% річних у розмірі 49680,94 грн.

Ухвалою суду від 23.06.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.07.2018.

Через канцелярію суду 10.07.2018 від відповідача надійшов відзив, в якому він вказував на неточності позивача при визначенні суми основного боргу та вказував на невірний період нарахування пені. Крім того, посилався на відсутність доказів понесення витрат на правничу допомогу, в зв'язку з чим вона не підлягає покладенню на відповідача. До відзиву долучено клопотання про зменшення пені на підставі ст. 551 ЦК України

16.07.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкладено підготовче засідання на 13.09.2018 та прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Через канцелярію суду 06.08.2018 від позивача надійшли заперечення на відзив та заперечення проти задоволення клопотання про зменшення розміру пені.

Через канцелярію суду 12.09.2018 від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в які позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2304802,82 грн основного боргу, 165189,65 грн пені, 176203,03 грн втрат від інфляції, 68922,75 грн 3% річних.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про зменшення розміру позовних вимог і була подана до закінчення підготовчого провадження, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Підготовче засідання 13.09.2018 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 17.09.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 11.10.2018.

Ухвалою суду від 11.10.2018 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 08.11.2018.

08.11.2018 через канцелярію суду надійшли від відповідача докази часткової оплати суми основного боргу на суму 666384,77 грн. Крім того, відповідач заперечує проти покладення на нього суми витрат на правову допомогу, оскільки, позивачем не підтверджено, що кошти у сумі 20000,00 грн були сплачені позивачем саме по справі 910/7214/18.

В судовому засіданні 08.11.2018 представник відповідача подав для огляду оригінали платіжних доручень про часткову сплату суми основного боргу.

Ухвалою суду від 08.11.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 666384,77 грн, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову не заперечував, просив відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позову не заперечував.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

24.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) укладено договір № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю.

Згідно п. 1.1, 1.3 договору в редакції додаткової угоди № 2/113 від 28.11.2017 у відповідності з цим договором постачальник зобов'язується поставити і передати в обумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації № 1, специфікації № 2 та специфікації № 3, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, специфікації № 2, специфікації № 3.

Відповідно до п. 1.2, 1.4, 1.5, 1.7 договору найменування товару: профіль. Виробник товару: ПрАТ "МК "Азовсталь", ріки виготовлення: 2016/2017. Вантажоодержувач та платник товару є філія "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно п. 3.1, 3.4 договору в редакції додаткової угоди № 2/113 від 28.11.2017 покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною вказаною у специфікації №1, специфікації № 2, специфікації № 3. Ціна цього договору становить 37395604,24 з урахуванням ПДВ.

Форма розрахунків: у безготівковій формі. Покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 календарних днів з лати поставки товару покупцю, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД (п. 4.1, 4.2 договору).

Згідно п. 5.1.1, 5.1.3, 5.1.4 договору постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ Україна, вул. Заводська, 5, смт. Панютине, м. Лозова, Харківська область (відповідно до ІНКОТЕРМС 2010). Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця не пізніше 5 календарних днів з дня направлення повідомлення, передбаченого п. 5.1.2 договору. На постачальника покладається обов'язок щодо завантаження та всі ризики і витрати такого завантаження. Представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у накладній та видати представнику постачальника звітність на отримання даної партії товару. Датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

Позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні, що підтверджують обставини щодо поставки товару відповідачу на загальну суму 37382557,84 грн за договором № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017.

До матеріалів справи долучено довідку АТ "ОТП Банк", про те, що за період з 24.07.2017 по 04.06.2018 за договором № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017 було сплачено 35077755,02 грн.

До матеріалів справи долучено акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2017. підписаний обома контрагентами, згідно якого сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017 складає 2304802,82 грн.

Отже станом на дату подання позову не сплаченими залишались кошти за поставлений товар у розмірі 2304802,82 грн. Заборгованість у зазначеному розмірі утворилась, в зв'язку з неоплатою товару отриманого за видатковими накладними: № 202 від 05.09.2017 на суму 593331,36 грн, № 205 від 06.09.2017 на суму 577054,13 грн, № 206 від 06.09.2017 на суму 559726,75 грн, № 207 від 06.09.2017 на суму 574691,30 грн.

07.05.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1327 про сплату суми боргу у розмірі 2304802,00 грн (докази направлення в матеріалах справи).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість у повному обсязі не сплатив.

В процесі розгляду справи відповідачем подано докази сплати частини суми боргу у розмірі 666384,77 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1229144 від 18.10.2018 на суму 369718,77 грн та № 1287910 від 18.10.2018 на суму 296666,00 грн.

Тобто станом на день розгляду спору сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017 становить 1638418,05 грн.

Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі, в тому числі відповідачем.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З огляду на відстрочення оплати товару на 10 календарних днів з дати поставки, вартість товару поставленого за видатковою накладною № 202 від 05.09.2017 мала бути здійснена до 15.09.2017 включно, тобто відповідач прострочив оплату за вказаною накладною з 16.09.2017. Поставка за видатковими накладними № 205 від 06.09.2017, № 206 від 06.09.2017, № 207 від 06.09.2017 мала бути здійснена у строк до 18.09.2017 включно. Отже відповідач є таким, що прострочив грошові зобов'язання з оплати товару поставленого за вищезазначеними накладними з 19.09.2017 (з урахуванням вихідних, святкових днів).

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем документально підтверджений на суму 1638418,05 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 165189,65 грн втрат від інфляції у розмірі 176020,03 грн та 3% річних у розмірі 68922,75 грн.

Відповідно до п. 7.3 договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені визнаються судом обґрунтованими.

Суд здійснив перерахунок пені, оскільки позивачем невірно було визначено період нарахування по видатковим накладним датованим 06.09.2017.

Відповідно до частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Позивач нараховує пеню в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 232 ГПК України з 16.09.2017 по 16.03.2018 по видатковій накладній від 05.09.2017 та з 17.09.2017 по 17.03.2018 по видатковим накладним від 06.09.2017. Проте як зазначено вище судом відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання по оплаті товару, що був поставлений за видатковими накладними від 06.09.2017 з 19.09.2017, а не з 17.09.2017, як рахує позивач. Отже в межах заявленого позивачем період та з урахуванням строку настання прострочення боржника суд здійснив перерахунок пені по видатковій накладній від 05.09.2017 за період з 16.09.2017 по 16.03.2018 та по видатковим накладним за період з 19.09.2017 по 17.03.2018. Згідно розрахунку суду сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 163090,26 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищезазначеного, заявлених позивачем періодів нарахування втрат від інфляції суд здійснив перерахунок за період з 16.09.2017 по 05.06.2018 (видаткова накладна від 05.09.2017) та за період з 19.09.2017 по 05.06.2018 (видаткові накладні від 06.09.2017) згідно якого сума втрат від інфляції становить 176019,92 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Сума 3% річних розрахована судом за період з 16.09.2017 по 13.09.2018 (видаткова накладна від 05.09.2017) та за період з 19.09.2017 по 13.09.2018 (видаткові накладні від 06.09.2017), згідно якого сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 68343,23 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З вищезазначеного вбачається. що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на підставі ст. 551 ЦК України, суд відзначає, що чинною редакцією Господарського процесуального кодексу України не передбачено повноважень суду зменшувати розмір санкцій.

Крім того, суд відзначає, що розмір пені не є надмірно великим порівняно з сумою основної заборгованості. Також суд зазначає, що відповідачем жодними обставинами не обґрунтовано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо витрат на правничу допомогу, які позивач просить покласти на відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідач заперечує проти покладення на нього витрат на правничу допомогу, в зв'язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір-доручення про надання правової допомоги від 01.11.2017, укладений між фізичною особою-підприємцем Полгородник Олександром Вікторовичем (представник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (клієнт) щодо надання представником усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Додатковою угодою до вказаного договору від 14.12.2017 сторони погодила розмір гонорару представника.

До матеріалів справи долучено акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору про надання юридичних послуг від 01.11.2017 та додаткової угоди від 14.12.2017, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо ведення претензійної роботи, підготовлення, передачі до Господарського суду міста Києва позовної заяви та участі у справі про стягнення на користь замовника з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованості за договором поставки № ЦВСВ(ВМТП-17.317)ю від 24.07.2017 в розмірі 2304802,82 грн основного боргу, 165189,65 грн пені, 176020,03 грн втрат від інфляції та 3% річних у розмірі 68922,75 грн Вартість послуг за цим актом складає 20000,00 грн. Замовник не має жодних претензій до якості наданих послуг. Акт підписаний ФОП Полгородник О.В та ТОВ "Сота Україна".

Згідно платіжного доручення № 1566 від 09.07.2018 на суму 22000,00 грн позивач сплатив ФОП Полгородник О.В. оплату згідно додаткової угоди від 14.12.2017 до договору доручення про надання правової допомоги.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу ст. 126 ГПК України вбачається, що правнича допомога надається адвокатом і саме витрати з надання правничої допомоги адвокатом на підставі ст. 123, 126 ГПК України розподіляються між сторонами за результатами розгляду справи. Суд звертає увагу, договір від 01.11.2017 та додаткова угода до нього від 14.12.2017 укладені з позивачем фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом, а тому суд не вбачає підстав для розподілу витрат, які позивач поніс у розмірі 22000,00 грн на підставі вищезазначених договорів.

Відповідно до статті 123 ГПК України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1 762 грн.

За подання позовної заяви з майновою вимогою у розмірі 2714935,25 грн позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 40724,03 грн. Натомість суду надано докази сплати судового збору у розмірі 43083,42 грн. Отже сума надміру сплаченого судового збору, в зв'язку з поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог складає 2359,39 грн і підлягає поверненню за заявою позивача.

На підставі п. 1 ч.1, 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Позивач з заявою про повернення надміру сплаченого судового збору до суду не звертався.

Крім того, ухвалою суду від 08.11.2018 закрито провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 666384,77 грн. При постановленні ухвали судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже позивач не підтримував свої позовні вимоги на суму 666384,77 грн, в зв'язку з тим, що відповідач оплатив вказану суму боргу після звернення позивача з позовом. Отже позивач не підтримав позовні вимоги на вищезазначену суму, в зв'язку з її задоволенням відповідачем після пред'явлення позову у даній справі.

Проте в позивач просив судовий збір у повному обсязі покласти на відповідача.

Суд вбачає підстави, передбачені ч. 3 ст. 130 ГПК України для покладення судового збору у розмірі 9995,77 грн, сплаченого позивачем з вимоги на суму 666384,77 грн таким, що підлягає покладенню на відповідача, оскільки, спір виник з вини відповідача та оплатою ним заборгованості після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (вул. Черняховського, 29, м. Київ, 04111, ідентифікаційний код 41323412) заборгованість у розмірі 1638418 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч чотириста вісімнадцять) грн 05 коп., пеню у розмірі 163090 (сто шістдесят три тисячі дев'яносто) грн 26 коп., 3% річних у розмірі 68343 (шістдесят вісім тисяч триста сорок три) грн 23 коп., втрати від інфляції у розмірі 176019 (сто сімдесят шість тисяч дев'ятнадцять) грн 92 коп., судовий збір у розмірі 40683 (сорок тисяч шістсот вісімдесят три) грн 84 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" пені у розмірі 2099,39 грн, 3% річних у розмірі 579,52 грн, втрат від інфляції у розмірі 0,11 грн відмовити.

4 Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 09.11.2018

Суддя І.В.Усатенко