ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Справа №906/525/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

апелянта - Шевчук В.Г. (довіреність від 16.02.2018 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.06.2018р. у справі №906/525/17 (постановлену суддею Кострицею О.О. о 11:56 у м.Житомирі, повний текст складено 20.06.2018р.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 19 червня 2018 року у справі №906/525/17 заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" задоволено частково.

Визнано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 13241,56 грн. основного боргу (шоста черга), які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо і задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі та 3524,00 грн. судового збору (перша черга).

Відхилено вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 21182,90 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені кредитором до визнання вимоги в сумі 21 182,90 грн. - пені, задоволенню не підлягають, оскільки нараховані протягом дії мораторію у даній справі.

Разом з тим, заявлені вимоги в розмірі13 241,56 грн., які нараховані до порушення провадження у справі №906/525/17, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів із віднесенням до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови у визнанні вимог ГУ ДФС у Вінницькій області на суму 13 241,56 грн. основного боргу(шоста черга) та 3524 грн. судового збору (перша черга) та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 33 885,56 грн. основного боргу (шоста черга), 538,64 грн пені (шоста черга) та 3524 грн. судового збору (перша черга).

Скаржник вважає що обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, не стосуються, у даному випадку, вимог ГУ ДФС у Вінницькій області, оскільки у матеріалах справи відсутні докази припинення орендних відносин, суб'єктом яких є ТОВ "Поліська інвестиційна контора", а також відсутні докази подання ліквідатором, у даній справі, за наявності зміни обставин (визнання боржника банкрутом), які існували на момент подання податкової декларації, подання уточнюючого розрахунку (від'ємної декларації), у якому виключено суми до сплати, які на думку ліквідатора, не підлягають сплаті після визнання боржника банкрутом. На думку ГУ ДФС у Вінницькій області це стосується і податку на нерухоме майно.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.09.2018р. у справі №906/525/17 поновлено Головному управлінню Державної фіскальної служби у Вінницькій області строк для подання апеляційної скарги. Зупинено дію ухвали господарського суду Житомирської області від 19.06.2018р. у справі №906/525/17. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.06.2018р. у справі №906/525/17

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 року клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/525/17 - задоволено. Доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Вінницької області.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 09 жовтня 2018 року.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акту здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області у справі №906/525/17.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області у справі №906/525/17 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М.прийнято апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області у справі №906/525/17 до провадження та призначено її до рохгляду на 12 листопада 2018 р., доручено господарському суду Вінницької області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

08.11.2018 року від ТОВ "Поліська інвестиційна контора" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників у справі про банкрутство не надійшло, що відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

В судове засідання 12.11.2018 року з'явився представник апелянта інші учасники справи не скористалися правом участі та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників кредиторів, боржника, арбітражного керуючого, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників провадження у справі, за наявними у справі доказами.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою господарського суду від 01.08.2017, зокрема, визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора", відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором Луценка Романа олександровича.

02.08.2017 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

24.05.2018, до господарського суду від Головного Управління ДФС у Вінницькій області надійшла заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 34 424,46 грн (т. 11 а.с. 211-225).

Головним управлінням ДФС у Вінницькій області заявлено вимоги до боржника на суму 34 424,46 грн, а саме: 11 835,40 грн земельного податку з яких 11 458,54 грн основний борг та 376,86 грн пеня; 22 589,06 грн податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з яких 22 427,28 грн основний борг та 161,78 грн пеня.

Кредитором зазначено, що відповідно до вказаної податкової декларації підлягає сплаті земельний податок за червень-грудень 2017 на загальну суму 11458,54 грн, а саме:

- червень 1636,94 грн (термін сплати 30.07.2017);

- липень 1636,94 грн (термін сплати 30.08.2017);

- серпень 1636,94 грн (термін сплати 30.09.2017);

- вересень 1636,94 грн (термін сплати 30.10.2017);

- жовтень 1636,94 грн (термін сплати 30.11.2017);

- листопад 1636,94 грн (термін сплати 30.12.2017);

- грудень 1636,90 грн (термін сплати 30.01.2018) (т. 11 а.с. 217-218).

Розглянувши заяву Головного Управління ДФС у Вінницькій області про визнання кредиторських вимог до боржника, суд першої інстанції дійшовнаступних висновків:

- вимоги кредитора до боржника на суму 1 636,94 грн земельного податку за червень 2017 року виникли до визнання боржника банкрутом, у зв'язку з чим є конкурсними. Вказані вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

- вимоги кредитора до боржника на суму 1636,94 грн земельного податку за липень 2017 року є конкурсними. Вказані вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

- вимоги кредитора з земельного податку за серпень-грудень 2017 року на загальну суму 8184,66 грн, є безпідставним та здійсненим всупереч вимогам абз. 3 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство

- вимоги кредитора з земельного податку на суму 376,86 грн пені, є необгрунтованими.

На підтвердження вимог з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 22 589,06 грн з яких 22 427,28 грн основного боргу та 161,78 грн пені кредитором надано копію податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, яку було подано самостійно боржником до органу фіскальної служби 20.02.2017 (т. 11 а.с. 223).

Кредитором зазначено, що згідно з податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік підлягає сплаті податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 22427,28 грн, а саме:

- 2 квартал 2017 року 7475,76 грн (термін сплати 29.07.2017);

- 3 квартал 2017 року 7475,76 грн (термін сплати 29.10.2017);

- 4 квартал 2017 року 7475,76 грн (термін сплати 29.01.2018) (т. 11 а.с. 221-222).

Судом першої інстанції встановлено, що вимоги кредитора до боржника з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2 квартал 2017 року на 7475,76 грн є конкурсними. Вказані вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Щодо вимог з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 3-4 квартали 2017 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованими та підтвердженими належними доказами є вимоги з податку на нерухоме майно за липень 2017 року на суму 2 491,92 грн (7475,76 грн / 3), які виникли до прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а нарахування кредитором вимог до боржника з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за серпень - вересень 2017 року, 4 квартал 2017 року на загальну суму 12 459,60 грн є безпідставним та здійсненим всупереч вимогам абз. 3 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство.

Щодо вимог з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 161,78 грн пені, кредитором не надано до суду розрахунку пені та жодних інших доказів, що підтверджують обґрунтованість вимог кредитора до боржника на суму 161,78 грн пені.

Крім того, у обліковій картці платника податків, доданій кредитором до заяви з вимогами до боржника, зазначено, що зобов'язання на суму 161,78 грн пені виникло 13.11.2017 (т. 11 а.с. 222).

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що заяву Головного управління ДФС у Вінницькій області з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" слід задоволити частково; визнати вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 13 241,56 грн основного боргу (шоста черга), які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо і задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі; відхилити вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 21 182,90 грн.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Вимоги кредиторів (у т.ч. контролюючих органів), які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство (визнання боржника банкрутом у разі порушення провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 95 Закону про банкрутство), є конкурсними не залежно від строку виконання відповідних зобов'язань боржника.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута вважається таким, що настав.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вказаною нормою Закону про банкрутство не передбачено винятків щодо виникнення у банкрута зобов'язань зі сплати податків і зборів, у зв'язку з чим судом відхиляються доводи Головного управління ДФС у Вінницькій області що вимоги зі сплати земельного податку є витратами, безпосередньо повязаними із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до підпункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.10.1. Податкового кодексу України податкове зобовязання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Як вже зазначалося вище постановою Господарського суду Житомирської області від 01.08.2017 року по справі №906/525/17 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ "Полісська інвестиційна контора"

02.08.2017 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, граничним строком подання поточними кредиторами своїх заяв із грошовими вимогами до банкрута є 01.10.2017 р.

З матеріалів справи вбачається, що Головне Управління ДФС у Вінницькій області звернулося до господарського суду із заявою з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 34 424,46 грн. лише 24.05.2018 року.

У вказаній заяві ГУ ДФС у Вінницькій області заявив про вимоги до боржника в загальному розмірі 34 424,46 грн., які складаються із земельного податку у розмірі 11 835,40 грн. (із яких 11458,54 грн. - основного платежу, 376,86 грн. - пені), податку на нерухоме майно у розмірі 22 589,06 грн. (із яких 22 427,28 грн. - основного платежу; 161,78 грн. - пені).

Із доданих до вказаної заяви документів вбачається, що довідку про заборгованість було сформовано станом на 2018 рік. з вище зазначеної довідки не можливо встановити, яку суму заборгованості нараховано до 01.08.2017 року (дата визнання боржника банкрутом), а яку після.

Разом з тим, із таблиці про нарахування земельного податку вбачається, що його було нараховано за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень 2018 року.

А із таблиці про нарахування податку на нерухоме майно вбачається, що його було нараховано за липень, жовтень, листопад 2017 року та січень 2018 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи заяву ГУ ДФС у Вінницькій області, суд першої інстанції чітко розділив заявлені суми земельного податку та податку на нерухоме майно на ті, що виникли до 01.08.2017 року та після 01.08.2017 року, тобто після визнання банкрутом ТОВ "Поліська інвестиційна контора".

Також з матеріалів справи вбачається, що ГУ ДФС у Вінницькій області нараховано пеню в розмірі 376,86 грн., у зв'язку з несплатою боржником земельного податку, а також нараховано 161,78 грн пені у зв'язку з несплатою боржником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

У обліковій картці платника податків, доданій кредитором до заяви з вимогами до боржника, зазначено, що зобов'язання на суму 376,86 грн. пені та зобов'язання на суму 161,78 грн. пені, виникло 13.11.2017 року (т. 11 а.с. 218, 222).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що господарським судом Житомирської області ухвалою від 25.05.2018 року витребовувалися докази обгрунтованості вимог кредитора до боржника з земельного податку на суму 376,86 грн. пені, а також з податку на нерухоме майно відмінного від земельної ділянки на суму 161,78 грн. та їх розрахунки, однак всупереч вимогам ухвали ГУ ДФС у Вінницькій області вище зазначених розрахунків не надало.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Враховуючи, що кредитором будь-яких доказів, які підтверджують вимоги до боржника щодо нарахування розміру пені не надано, а також враховуючи, що пеня після визнання боржника банкрутом не нараховується, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог кредитора до боржника на суму 376,86 грн. пені з земельного податку та 161,78 грн. пені з податку на нерухоме майно відмінного від земельної ділянки.

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 95 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Перевіривши долучені до заяви ГУ ДФС у Вінницькій області розрахунки грошових вимог до боржника, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задоволив заяву ГУ ДФС у Вінницькій області частково та визнав вимоги на суму 13 241,56 грн. основного боргу (шоста черга) та 3 524,00 грн. судового збору (перша черга), які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо і задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі, а також правомірно відхилив вимоги на суму 21 182,90 грн. оскільки зазначені грошові вимоги були нараховані в порушення приписів ст. 38 вказаного Закону.

Враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема те, що ГУ ДФС у Вінницькій області звернулось до господарського суду Житомирської області 24.05.2018 року, тобто після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури постановою Господарського суду Житомирської області від 01.08.2017 року по справі №906/525/17, та норми Закону про банкрутство, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з обгрунтованим висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог ГУ ДФС у Вінницькій області, оскільки вимоги в задоволенні яких було відмовлено заявлені після введення ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань, що можуть бути заявлені в порядку ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Посилання апелянта на те, що обмеження передбачені ст. 38 Закону про банкрутство не стосуються вимог ГУ ДФС у Вінницькій області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами справи та не відповідають вимогам Закону про банкрутство.

А тому, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.06.2018р. у справі №906/525/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.06.2018р. у справі №906/525/17 залишити без змін.

3. Справу №906/525/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.