ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Дніпро Справа № 904/547/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар: Ковзиков В.Ю.

за участю:

від позивача: Нестерук А.В., представник, довіреність № 10 від 12.04.2018р.;

від відповідача: Івасик Т.Р., адвокат, договір про надання правової допомоги № 29-05/18 С від 29.05.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року (повний текст підписано 18.05.2018 року)

у справі № 904/547/18 (суддя - Петренко І.В., м. Дніпро)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання укладеними неврегульованих пунктів договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року в редакції позивача

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

В лютому 2018 року Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (надалі - позивач, виконавець) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" (надалі - відповідач, споживач) про визнання неврегульованих пунктів договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року (надалі - договір) укладеними в редакції позивача.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами під час укладення договору не було досягнуто згоди з пунктів 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.6, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.11, 4.2.15, 5.1.5, 6.1.3, 7.1, 7.2, 7.4, 7.5, 9.1 договору, а тому відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спірні питання мають вирішуватися в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Визнано укладеними між позивачем та відповідачем наступні пункти договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року в редакції позивача:

1.2 Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в акті меж розподілу.

3.1 Викладено в редакції Теплопостачальної організації-Продавця:

Теплопостачальна організація-Продавець щомісячно до 15 числа направляє за адресою: вул. Володимира Бизова, 5

- рахунок-фактуру;

- акти звіряння розрахунків на початок та закінчення опалювального періоду (один примірник оформленого акту звірки Споживач-Покупець протягом 10-ти календарних днів повертає Теплопостачальній організації-Продавцю);

- акти виконаних робіт (один примірник оформленого акту Споживач-Покупець протягом 10-ти календарних днів повертає теплопостачальній організації-Продавцю). Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує отримання. В разі неотримання Теплопостачальною організацією-Продавцем підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений даним пунктом договору, акт підписується Теплопостачальною організацією-Продавцем з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем-Покупцем, та, оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач-Покупець зобов'язаний надати Теплопостачальній організації-Продавцю нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією-Продавцем всі розбіжності протягом п'яти днів. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація-Продавець розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація-Продавець надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем-Покупцем у суді.

3.2 Оплата за відпущену теплову енергію проводиться Споживачем-Покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим на рахунок Теплопостачальної організації-Продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання".

3.3 Оплата інших платежів (пені, штрафи, судові збори, інфляційні втрати тощо) крім суми основного боргу, сплачуються Споживачем-Покупцем на поточний рахунок Теплопостачальної організації-Продавця.

3.4. Виключено.

3.6 Якщо Споживач-Покупець не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений пунктом 3.2 Договору, то він сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період, за який сплачується пеня.

4.2.8 - повинен дотримуватися норм якості зворотної мережної води більше ніж на 3оС за температурним графіком. В іншому випадку сплачує за спожите тепло за температурним перепадом, передбаченим температурним графіком.

4.2.9 - у разі забруднення зворотної мережної води негайно вжити заходів щодо усунення причин забруднення (течі трубок підігрівача, перемички між трубопроводами холодної води і теплоносієм і т.п.) і сплатити Теплопостачальній організації-Продавцю вартість хімічно-очищеної води (і тепла в ній), яка йде на заміну забрудненої. В разі якщо тиск у зворотній магістралі на вводі Споживача-Покупця не забезпечує повне заповнення місцевої системи, Споживач-Покупець встановлює на тепловому вводі регулятор тиску;

4.2.10 - дотримуватися витрат мережної води не більше розрахункового - 0,0061 куб. м. год.

4.2.11 - дотримуватися норм витоку мережної води не більше 0,25% від об'єму теплових мереж - 0,0076 куб. м. год.

4.2.15 - при зміні його даних, надавати у найкоротший термін оригінали (для огляду) і ксерокопії відповідних документів. У випадку, якщо Споживач-Покупець письмово не повідомить Теплопостачальну організацію-Продавця про зміну своїх реквізитів у 5-денний термін, вся кореспонденція, направлена за старими реквізитами вважається отриманою належною стороною.

5.1.5 Самовільно Споживач-Покупець не має право змінювати діаметр звужуючих пристроїв (сопел і шайб).

Установка номінальної витрати мережевої води на тепловому вводі здійснюється виключно Теплопостачальною організацією-Продавцем. Заміна сопел у елеваторних вузлах проводиться тільки за погодженням з Теплопостачальною організацією-Продавцем.

6.1.3. Відсутній.

7.1. Виробничі витрати (наднормативне підживлення) у теплових мережах розподіляється між Теплопостачальною організацією-Продавцем і Споживачем-Покупцем пропорційно до обсягу мереж, згідно з їх балансовою належністю.

7.2 Виключено.

7.4 Виключено.

7.5. Якщо фактична середньомісячна температура зовнішнього повітря буде нижче від температури зазначеної в діючих документах, то збільшення споживання теплової енергії понад договірні обсяги на опалення об'єктів не вважається порушенням договору.

9.1 Цей договір набирає чинності з моменту укладання даного договору і діє до 31.12.2018 і вважається щорічно продовженим. Договір може бути, розірваний у разі:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення судом;

- ліквідації однієї із сторін;

- наявності затвердженого акту про відключення об'єкту теплоспоживання у відповідності з Порядком відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4.

При наявності заборгованості за Споживачем-Покупцем, нарахування за Договором припиняються, а Договір не розривається до повного погашення заборгованості.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 468,27 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано наступним:

- щодо пункту 1.2 спірного договору враховуючи позиції сторін господарський суд визнав обґрунтованою позицію позивача. При цьому суд виходив з того, що визначення межі балансової та експлуатаційної відповідальності є необхідною умовою для врегулювання питання відповідальності сторін;

- стосовно пункту 3.1 спірного договору господарський суд вважає, що редакція позивача не порушує та не обмежує права відповідача, а податкові зобов'язання сторін врегульовано Податковим кодексом України. В зв'язку з чим обґрунтованою є редакція позивача;

- положення пункту 3.2 спірного договору, запропоновані позивачем в частині перерахування оплати за відпущену теплову енергію на рахунок саме зі спеціальним режимом використання є таким, що відповідають вимогам статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", є законодавчо обґрунтованими. Господарський суд взяв до уваги, що оплата теплової енергії на інші рахунки забороняється законом;

- беручи до уваги положення статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" господарський суд визнав пункт 3.3 спірного договору в редакції позивача обґрунтованим:

- щодо пункту 3.4 спірного договору господарський суд вважає, що у разі призначення платежу, визначеного Споживачем-Покупцем, грошові кошти мають зараховуватися за призначенням. В зв'язку з чим господарський суд визнав за можливе виключити вказаний пункт договору, як запропоновано відповідачем;

- господарський суд вважає запропоновану позивачем редакцію пункту 3.6 спірного договору такою, що відповідає положенням чинного законодавства, а отже є такою, що підлягає задоволенню;

- проаналізувавши пункт 4.2.8 спірного договору, господарський суд дійшов висновку, що редакція позивача не суперечить положенням чинного законодавства, отже вимога позивача підлягає задоволенню;

- стосовно пункту 4.2.9 спірного договору господарський суд вважає, що позивач скористався правом вимагати від відповідача у випадку порушень, допущених останнім під час споживання теплової енергії, збитків. У разі належного виконання відповідачем зобов'язань у процесі експлуатації системи водяного і парового опалення позивач не буде мати права вимагати збитки. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що редакція позивача є обґрунтованою;

- господарський суд визнав пункт 4.2.10 спірного договору в редакції позивача обґрунтованим, оскільки необхідно визначити договірний обсяг споживання теплової енергії;

- господарський суд визнав запропоновану редакцію позивача пункту 4.2.11 договору такою, що відповідає вимогам чинного законодавства;

- місцевий господарський суд вважає, що запропонована позивачем редакція пунктів 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.5, 9.1 договору не порушує прав відповідача, отже є обґрунтованою;

- проаналізувавши запропоновану відповідачем редакцію пункту 6.1.3 договору, господарський суд дійшов висновку, що вказані в ній обставини не можуть бути відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України. В зв'язку з чим господарський суд не вбачає необхідності внесення до договору запропонованого відповідачем пункту договору;

- господарський суд проаналізувавши запропоновану позивачем редакцію пункту 7.2 договору дійшов висновку, що межі відповідальності сторін визначено в акті меж розподілу, згідно якого сторони і несуть відповідальність. Отже, вимога позивача визнана необґрунтованою;

- у випадку підключення та відключення системи теплоспоживання будівлі балансоутримувачем, господарський суд вважає несправедливим вирішення даного питання, запропонованого позивачем в пункті 7.4 договору, покладати виключно на відповідача. Таким чином, вимога позивача задоволенню не підлягає.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання укладеними неврегульованих пунктів договору, а саме - 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.11, 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.5, 9.1, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні матеріально-правової вимоги у відповідній частині.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилався на те, що:

- судом першої інстанції неправильно здійснено тлумачення Закону, що регулює порядок надання житлово-комунальних послуг, а також не застосовано його положення;

- відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач (відповідач у справі) зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем (позивачем у справі) на основі типового договору. Згідно із частиною 2 статті 21 вказаного Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання відповідно до типового договору. Умови типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". Правовідносини, які сторони намагаються врегулювати спірним договором є відносинами між виконавцем-виробником та споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а тому повинні ґрунтуватись виключно на умовах типового договору. Пункти договору 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.2, 7.4, 7.5, 9.1, які намагається врегулювати позивач, типовий договір не містить, а тому щодо даних пунктів у відповідача відсутній обов'язок укладати договір саме в такій редакції;

- щодо пункту 3.6 договору, який регулює розмір пені скаржник зазначає, що на даний час чинне законодавство України не має нормативно-правового акту, який би встановлював розмір пені, а також типовий договір не містить чітко визначеного розміру неустойки. В зв'язку з чим, застосовуються загальні принципи цивільного законодавства, а саме - принцип свободи договору, тому позивач не має право вимагати укладення договору саме в редакції позивача.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Посилається на те, що приміщення відповідача, до яких позивач постачає теплову енергію є нежитловими, а отже спірні правовідносини не можуть бути врегульовані Правилами № 630. Жоден пункт договору № 11298 від 23.11.2017 року не суперечить діючому законодавству України, більше того аргументований відповідно до чинних нормативно-правових актів України.

Позивач в письмових поясненнях також звернув увагу, що він правомірно включив пункт 1.2 до договору № 11298 від 23.11.2017 року, оскільки діючим законодавством передбачено, що межею продажу є межа балансової належності (відповідальності) відповідно до договору. Обов'язки, покладені на відповідача неврегульованими пунктами 4.2.8 та 4.2.9 договору № 11298 від 23.11.2017 року передбачені діючим законодавством. Також позивач зазначив, що між сторонами вже був укладений договір № 11298 від 23.09.2014 року на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари, в якому спірні пункти були узгоджені сторонами.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2018 року дану справу прийнято до свого провадження, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 06.11.2018 року.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" вказане підприємство створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам.

Листом № 3245/13 від 29.11.2017 року позивач направив відповідачу два примірники проекту договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року.

Розглянувши пропозицію позивача, відповідач направив позивачу підписаний екземпляр договору разом з протоколом розбіжностей № 1К від 19.12.2017 року.

В подальшому позивач листом № 05/13 від 03.01.2018 року направив відповідачу два примірники протоколу врегулювання розбіжностей до договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року.

Листом № 43 від 10.01.2018 року відповідач направив позивачу два примірники протоколу врегулювання розбіжностей до договору купівлі-продажу теплової енергії № 11298 від 23.11.2017 року. Також у вказаному листі відповідач зазначив, що надає згоду на передачу до суду неврегульованих сторонами розбіжностей.

Оскільки між сторонами не врегульовано розбіжностей щодо певних умов договору від 23.11.2017 року № 11298 про купівлю-продаж теплової енергії Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до суду з відповідним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1. Норми права, що підлягають застосуванню.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Договори та інші правочини є підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 13 Цивільного кодексу України встановлено межі здійснення цивільних прав. Так, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина 1). При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (частина 4).

В статті 16 Цивільного кодексу України передбачено захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1). Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути примусове виконання обов'язку в натурі (пункт 5 частини 2). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 2). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу (частина 3).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 649 Цивільного кодексу України встановлено вирішення переддоговірних спорів. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом (частина 1). Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом (частина 2).

Згідно із частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, Типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

За змістом частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів догорів.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (частина 2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частина 3). За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частина 4). Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (частина 5). У разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (частина 8).

Частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до частини 1 статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (частина 2 статті 187 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах (частина 3 статті 275 Господарського кодексу України), до яких, зокрема, відноситься теплова енергія.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана із наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (стаття 1 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (стаття 1 Закону України "Про теплопостачання").

Згідно із статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" одним із основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Аналогічні вимоги щодо обов'язковості укладання договору на постачання теплової енергії встановлено Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року.

Так, згідно із пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

3.3.2. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до вимог статей 179, 275 Господарського кодексу України, статей 1, 24 Закону України "Про теплопостачання" укладання договору на постачання теплової енергії є обов'язковим в силу закону.

Зі змісту статті 187 Господарського кодексу України вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування. В інших випадках, спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог, днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов'язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення.

Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм, зокрема, Закону України "Про теплопостачання", Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 з урахуванням дотримання процедури укладення договорів, визначеної нормами Господарського кодексу України та главою 53 Цивільного кодексу України.

Викладаючи пункти умов договору в редакції позивача чи відповідача або в об'єднаній редакції сторін, суд першої інстанції навів правове обґрунтування запропонованих сторонами пунктів договору, дослідив розбіжності у редакціях сторін з наданням їм відповідної правової оцінки.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, відповідач не погоджується із рішенням місцевого господарського суду в частині викладення редакцій пунктів 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.11, 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.5, 9.1 спірного договору від 23.11.2017 року № 11298.

Щодо пункту 1.2 договору колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

В редакції договору, яка запропонована позивачем, пункт 1.2 було викладено таким чином: "Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в акті меж розподілу".

Відповідач пропонує цей пункт договору виключити.

В рішенні суду першої інстанції зазначений пункт договору був залишений без змін. При цьому господарський суд виходив з того, що згідно з Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 межа балансової належності (відповідальності) є межею розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем. Межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем.

Межі обслуговування теплових мереж у кожному конкретному випадку повинні бути оформлені двостороннім актом між експлуатуючою організацією і організаціями (підприємствами) - споживачами тепла.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що визначення межі балансової та експлуатаційної відповідальності є необхідною умовою для врегулювання питання відповідальності сторін. В зв'язку з чим, господарським судом правомірно визнано укладеним пункт 1.2 спірного договору в редакції позивача.

Стосовно пункту 3.1 договору апеляційний господарський суд враховує наступне.

Позивач просить викласти пункт 3.1 договору в такій редакції: "Теплопостачальна організація-Продавець щомісячно до 15 числа направляє за адресою: вул. Володимира Бизова, 5:

- рахунок-фактуру;

- акти звіряння розрахунків на початок та закінчення опалювального періоду (один примірник оформленого акту звірки Споживач-Покупець протягом 10-ти календарних днів повертає Теплопостачальній організації-Продавцю);

- акти виконаних робіт (один примірник оформленого акту Споживач-Покупець протягом 10-ти календарних днів повертає теплопостачальній організації-Продавцю). Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує отримання. В разі неотримання Теплопостачальною організацією-Продавцем підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений даним пунктом договору, акт підписується Теплопостачальною організацією-Продавцем з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем-Покупцем, та, оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач-Покупець зобов'язаний надати Теплопостачальній організації-Продавцю нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією-Продавцем всі розбіжності протягом п'яти днів. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація-Продавець розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація-Продавець надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем-Покупцем у суді.

Натомість, відповідач просить вказаний пункт викласти в наступній редакції: "Теплопостачальна організація-Продавець щомісячно до 15 числа направляє за адресою: вул. Володимира Бизова, 5

- рахунок-фактуру;

- акти звіряння розрахунків на початок та закінчення опалювального періоду (один примірник оформленого акту звірки Споживач-Покупець протягом 20-ти календарних днів повертає Теплопостачальній організації-Продавцю);

- акти виконаних робіт (один примірник оформленого акту Споживач-Покупець протягом 20-ти календарних днів повертає теплопостачальній організації-Продавцю);

- податкову накладну;

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в рахунку фактурі та/або акті, Споживач-Покупець повертає Теплопостачальній організації-Продавцю рахунок-фактуру та/або акт з обґрунтованими письмовими запереченнями.

Якщо Теплопостачальна організація-Продавець є платником ПДВ, протягом встановленого законодавством терміну він зобов'язаний виписати електронну податкову накладну та зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН). У випадку порушення Теплопостачальної організації-Продавця, порядку заповнення податкової накладної, Споживач-Покупець має право повідомити Теплопостачальну організацію-Продавця про сутність порушення, а Теплопостачальна організація-Продавець зобов'язаний виписати розрахунок коригування до податкової накладної відповідно до пункту 192.1 Податкового кодексу України. У разі, якщо внаслідок коригування буде змінено обсяг або вартість орендних послуг, Сторони повинні скласти відповідний акт коригування, на підставі якого Теплопостачальна організація-Продавець зобов'язаний виписати розрахунок коригування до податкової накладної, зареєструвати його в ЄРПН (якщо коригування призвело до збільшення податкових зобов'язань) або надіслати його Споживачу-Покупцю (якщо коригування призвело до зменшення податкових зобов'язань) для подальшої реєстрації Споживачу-Покупцю розрахунку коригування в ЄРПН. Вищевказаний акт коригування вступає в силу з дати реєстрації розрахунку коригування в ЄРПН відповідною Стороною договору".

Розглянувши вказаний пункт договору суд першої інстанції враховував наступне.

Розділ 3 спірного договору № 11298 від 23.11.2017 року регулює порядок нарахування та оплати теплової енергії.

Як вбачається із запропонованих сторонами редакцій пункту договору, відповідач визначає більш тривалі строки на повернення позивачу актів виконаних робіт та актів звіряння розрахунків на початок та закінчення опалювального періоду.

При цьому, позивач більш детально та конкретизовано визначає порядок врегулювання між сторонами питань в частині підписання актів та рахування строків для оплати, а відповідач вносить доповнення в частині електронних податкових декларацій.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що редакція позивача не порушує та не обмежує права відповідача, а податкові зобов'язання сторін врегульовано Податковим кодексом України. В зв'язку з чим, судом першої інстанції правомірно визнано редакцію позивача обґрунтованою.

Відносно пункту 3.2 спірного договору колегія суддів апеляційного господарського суду враховує таке.

Пункт 3.2 договору позивачем запропоновано викласти в наступній редакції: " Оплата за відпущену теплову енергію проводиться Споживачем-Покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим на рахунок Теплопостачальної організації-Продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання"".

Відповідач вказаний пункт виклав в такій редакції: "Оплата за відпущену теплову енергію проводиться Споживачем-Покупцем щомісяця, в грошовій формі, не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим на рахунок Теплопостачальної організації-Продавця".

Статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на що посилається позивач, визначено порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, а саме оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, що відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що редакція спірного пункту договору, запропонована позивачем в частині перерахування оплати за відпущену теплову енергію на рахунок саме зі спеціальним режимом використання є таким, що відповідає вимогам статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання". При цьому, місцевий господарський суд обґрунтовано взяв до уваги, що оплата теплової енергії на інші рахунки забороняється законом. В зв'язку з чим пункт 3.2 договору має бути викладений в редакції позивача.

Щодо пункту 3.3 договору слід враховувати наступне.

Позивач просить пункт 3.3 договору викласти в такій редакції: "Оплата інших платежів (пені, штрафи, судові збори, інфляційні втрати тощо) крім суми основного боргу, сплачуються Споживачем-Покупцем на поточний рахунок Теплопостачальної організації-Продавця.

Натомість, відповідач просить вказаний пункт договору виключити.

Враховуючи, що статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" прямо визначено, що рахунки із спеціальним режимом використання призначені для оплати саме теплової енергії, позивач має право отримувати на поточний рахунок всі інші платежі за наявності для цього правових підстав. В зв'язку з чим, судом першої інстанції обґрунтовано визнано пункт 3.3 договору в редакції, запропонованій позивачем.

Пункт 3.4. договору позивач запропонував викласти наступним чином: "У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що відповідно до статті 534 Цивільного кодексу грошові кошти, які надійшли від Споживача-Покупця, погашають вимоги Теплопостачальної організації-Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Споживачем-Покупцем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати Теплопостачальної організації-Продавця, пов'язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

- у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідач просить вказаний пункт договору виключити.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Таким чином, у разі призначення платежу, визначеного Споживачем-Покупецем грошові кошти мають зараховуватися за призначенням.

В зв'язку з чим, господарський суд правомірно визнав за можливе виключити вказаний пункт договору, як запропоновано відповідачем.

Стосовно пункту 3.6 договору слід враховувати таке.

Вказаний пункт позивачем запропоновано в наступній редакції: "Якщо Споживач-Покупець не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений пунктом 3.2 Договору, то він сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідач запропонував вказаний пункт договору виключити.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно визнав запропоновану позивачем редакцію пункту 3.6 договору такою, що відповідає положенням чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, пункт 4.2.8 позивачем запропоновано викласти наступним чином: Споживач-Покупець " - повинен дотримуватися норм якості зворотної мережної води більше ніж на 3оС за температурним графіком. В іншому випадку сплачує за спожите тепло за температурним перепадом, передбаченим температурним графіком.

Натомість, відповідач просить вказаний пункт договору виключити.

Відповідно до пункту 7.7.14. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж під час експлуатації системи водяного опалення слід забезпечити температуру мережної води, що повертається з системи, не більше ніж на 3 - 4° C вище від значення, установленого температурним графіком за відповідної температури зовнішнього повітря.

Розглянувши редакцію вказаного пункту, запропоновану позивачем, господарський суд дійшов правомірного висновку, що вона не суперечить положенням чинного законодавства.

Пункт 4.2.9 договору позивач запропонував в такій редакції: "- у разі забруднення зворотної мережної води негайно вжити заходів щодо усунення причин забруднення (течі трубок підігрівача, перемички між трубопроводами холодної води і теплоносієм і т.п.) і сплатити Теплопостачальній організації-Продавцю вартість хімічно-очищеної води (і тепла в ній), яка йде на заміну забрудненої. В разі якщо тиск у зворотній магістралі на вводі Споживача-Покупця не забезпечує повне заповнення місцевої системи, Споживач-Покупець встановлює на тепловому вводі регулятор тиску;

Відповідач просив суд вказаний пункт договору виключити.

Пунктом 7.7.16. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж встановлено, що у процесі експлуатації систем водяного і парового опалення необхідно:

- щомісяця здійснювати детальний огляд елементів системи (розвідні магістралі на горищах, у підвалах і каналах), закритих від постійного огляду;

- щотижня детально оглядати найбільш відповідальні елементи системи (насоси, магістральна запірна арматура, ЗВТ, автоматичні пристрої);

- видаляти повітря з системи опалення згідно з інструкцією;

- щотижня очищати зовнішню поверхню нагрівальних приладів від пилу і бруду;

- промивати грязьовики, термін промивання яких установлюється залежно від ступеня забруднення, що визначається за різницею показів манометрів, установлених до і після грязьовиків;

- щодня контролювати температуру і тиск теплоносія, нагрівання опалювальних приладів, температуру всередині приміщення в контрольних точках, утеплення опалюваних приміщень (стан фрамуг, дверей, вікон тощо).

Відповідно до пункту 35 Правил користування тепловою енергією теплопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії.

В пункті 40 Правил користування тепловою енергією встановлено, що споживач теплової енергії зобов'язаний забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання.

Таким чином, позивач скористався правом вимагати від відповідача, у випадку порушень, допущених останнім під час споживання теплової енергії, відшкодування збитків. При цьому, у разі належного виконання відповідачем зобов'язань у процесі експлуатації системи водяного і парового опалення позивач не буде мати права вимагати відшкодування збитків. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов правомірного висновку, що редакція вказаного пункту, запропонована позивачем, є обґрунтованою.

Стосовно пункту 4.2.10 договору колегія суддів враховує наступне.

Позивачем запропоновано вказаний пункт викласти наступним чином: "- дотримуватися витрат мережної води не більше розрахункового - 0,0061 куб. м. год.

Відповідач проти вказаного пункту договору заперечує та просить його виключити.

Пунктом 26 Правил користування тепловою енергією встановлено, що споживач сплачує теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої понад обсяг, передбачений на відповідний (розрахунковий) період, згідно з умовами договору.

Відповідно до пункту 41 Правил користування тепловою енергією споживач несе відповідальність за недотримання затверджених договірних значень обсягу споживання теплової енергії та режиму теплоспоживання.

Таким чином, необхідно визначити договірний обсяг споживання теплової енергії. В зв'язку з чим, запропонована позивачем редакція вказаного пункту договору обґрунтовано визнана господарським судом.

Пункт 4.2.11 договору позивачем запропоновано викласти в наступній редакції: "- дотримуватися норм витоку мережної води не більше 0,25% від об'єму теплових мереж - 0,0076 куб. м. год.

Відповідач запропонував вказаний пункт договору виключити.

Відповідно до пункту 6.3.76. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж середньорічний витік теплоносія з водяних теплових мереж не повинен перевищувати 0,25 % на годину від середньорічного обсягу води в тепловій мережі і приєднаних до неї системах теплоспоживання незалежно від схеми їхнього приєднання (за винятком систем гарячого водопостачання, приєднаних через водопідігрівники).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що редакція вказаного пункту договору, запропонована позивачем є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить визнати пункт 4.2.15 договору в наступній редакції: "- при зміні його даних, надавати у найкоротший термін оригінали (для огляду) і ксерокопії відповідних документів. У випадку, якщо Споживач-Покупець письмово не повідомить Теплопостачальну організацію-Продавця про зміну своїх реквізитів у 5-денний термін, вся кореспонденція, направлена за старими реквізитами вважається отриманою належною стороною.

Вказаний пункт договору відповідач просить виключити.

Господарський суд правомірно вважає, що запропонована позивачем редакція пункту договору не порушує прав відповідача.

Пункт 5.1.5 договору запропоновано позивачем викласти таким чином: "Самовільно Споживач-Покупець не має право змінювати діаметр звужуючих пристроїв (сопел і шайб).

Установка номінальної витрати мережевої води на тепловому вводі здійснюється виключно Теплопостачальною організацією-Продавцем. Заміна сопел у елеваторних вузлах проводиться тільки за погодженням з Теплопостачальною організацією-Продавцем".

Відповідач проти вказаної редакції пункту договору заперечує та просить його виключити.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що запропонована позивачем редакція спірного пункту договору узгоджується з нормами Правил користування тепловою енергією та не порушує прав відповідача. В зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованою запропоновану позивачем редакцію пункту договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач запропонував включити до договору пункт 6.1.3. з наступним змістом: "За порушення вимог чинного законодавства в частині оформлення та надання документів, що супроводжує договірні зобов'язання, невиконання або неналежне виконання умов договору у разі відсутності і факту складання та/або реєстрації податкових накладних, розрахунків коригувань в ЄРПН, не відправлення на адресу Споживача-Покупця податкових документів за допомогою програмного забезпечення "M.E.Doc1S", модуль "M.E.Doc1S. Електронний документообіг" чи через інші засоби програмного забезпечення, Теплопостачальна організація-Продавець сплачує Споживачу-Покупцю штраф у розмірі 25% від загальної суми кожної оформленої з порушенням або незареєстрованої податкової накладної та розрахунки коригування ЄРПН.

Проаналізувавши запропоновану відповідачем редакцію спірного пункту договору господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказані в ній обставини не можуть бути відкладальною умовою виконання обов'язків у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України. В зв'язку з чим відсутні правові підстави для внесення запропонованого відповідачем пункту до договору.

Щодо запропонованого позивачем пункту 7.1 договору колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Вказаний пункт договору позивач просить викласти таким чином: "Виробничі витрати (наднормативне підживлення) у теплових мережах розподіляється між Теплопостачальною організацією-Продавцем і Споживачем-Покупцем пропорційно до обсягу мереж, згідно з їх балансовою належністю.

Відповідач просить вказаний пункт договору виключити.

Пунктом 6.3.76. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж встановлено, що виробничий витік - втрати мережної води з теплових мереж і систем теплоспоживання під час ремонту, випробувань (на міцність, щільність, розрахункову температуру, теплові і гідравлічні втрати), промивання і заповнення нових систем визначається на підставі відповідних актів.

Невиробничий витік - втрати мережної води із систем теплопостачання і систем теплоспоживання згідно з їхньою балансовою належністю має бути віднесено до власника теплових мереж або власника систем теплоспоживання, який допустив цей витік.

Запропонована позивачем редакція є такою, що узгоджується з нормами Правил технічної експлуатації теплових мереж і систем та не порушує права відповідача. В зв'язку з чим місцевий господарський суд правомірно її визнав.

Пункт 7.2 договору позивачем запропоновано в наступній редакції: "За пошкодження матеріальних цінностей, що знаходяться у підвальних та інших приміщеннях, де проходять трубопроводи системи теплопостачання, Теплопостачальна організація-Продавець відповідальності не несе".

Проти вказаного пункту договору відповідач заперечує та просить його виключити.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що межі відповідальності сторін визначено в акті меж розподілу, згідно якого сторони і несуть відповідальність. Таким чином, вимога позивача щодо включення до договору даного пункту правомірно визнана місцевим господарським судом необґрунтованою.

Позивачем запропоновано пункт 7.4 договору викласти наступним чином: "Відповідальність Теплопостачальної організації-Продавця щодо постачання теплової енергії до об'єкту обмежується діями балансоутримувача (експлуатуючої організації) будівлі, який за власною ініціативою може здійснювати підключення та відключення системи теплоспоживання будівлі. У таких випадках Споживач-Покупець самостійно врегульовує всі спірні питання з третьою особою".

Вказаний пункт договору у відповідача відсутній.

Пунктом 36 Правил користування тепловою енергією встановлено, що Теплопостачальна організація зобов'язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Таким чином, у випадку підключення та відключення системи теплоспоживання будівлі балансоутримувачем, господарський суд правомірно вважає несправедливим вирішення даного питання покладати виключно на відповідача. В зв'язку з чим, вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо пункту 7.5 договору слід враховувати таке.

Позивач запропонував вказаний пункт викласти наступним чином: "Якщо фактична середньомісячна температура зовнішнього повітря буде нижче від температури зазначеної в діючих документах, то збільшення споживання теплової енергії понад договірні обсяги на опалення об'єктів не вважається порушенням договору".

Відповідач вказаний пункт договору просить виключити.

Судом правомірно встановлено, що запропонована позивачем редакція пункту договору не обмежує прав відповідача.

Позивач просить визнати пункт 9.1 договору в наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту укладання даного договору і діє до 31.12.2018 і вважається щорічно продовженим. Договір може бути, розірваний у разі:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення судом;

- ліквідації однієї із сторін;

- наявності затвердженого акту про відключення об'єкту теплоспоживання у відповідності з Порядком відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4.

При наявності заборгованості за Споживачем-Покупцем, нарахування за Договором припиняються, а Договір не розривається до повного погашення заборгованості".

Натомість, відповідач просить вказаний пункт викласти наступним чином: "Цей договір набирає чинності з моменту укладання даного договору і діє до 31.12.2018. Договір може бути розірваний у разі:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення судом;

- ліквідації однієї із сторін;

- наявності затвердженого акту про відключення об'єкту теплоспоживання у відповідності з Порядком відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4.

- зникнення потреби в отриманні послуги або відмови Споживача-Покупця від користування послугами Теплопостачальної організації-Продавця;

- невиконання умов Договору Сторонами".

Таким чином, позивач просить суд передбачити можливість автоматичного продовження договору, а відповідач проти даної умови заперечує та просить включити умову щодо можливості розірвання договору в односторонньому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо можливості розірвання договору в односторонньому порядку, господарський суд правомірно вважає, що запропонована позивачем редакція не порушує прав відповідача.

3.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відповідність запропонованих позивачем до укладання спірних пунктів 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.11, 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.5, 9.1 договору вимогам законодавства та визнав обґрунтованими позовні вимоги в цій частині. Також, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні пунктів 3.4, 6.1.3, 7.2, 7.4 договору.

Щодо посилання відповідача на те, що судом першої інстанції неправильно здійснено тлумачення Закону, що регулює порядок надання житлово-комунальних послуг, а також не застосовано його положення колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Вищий господарський суд України в постанові від 05.04.2016 року у справі № 908/4096/15, зокрема зазначив, що суди дійшли помилкового висновку, що розроблений позивачем у зв'язку з відсутністю затвердженої центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання типової форми договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді проект договору повинен відповідати Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а також містити всі істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг, що встановленні статтею 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Виходячи з правового аналізу наведеної норми закону слідує, що вона розмежовує відносини у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних послуг, тобто у сфері теплопостачання встановлюються відносини шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплогенеруючою або теплопостачальною організацією і власником або балансоутримувачем будинку.

Посилання відповідача на відсутність підстав для викладення спірних пунктів договору у редакції позивача та необхідність наведення їх саме у редакції, запропонованій відповідачем, не можуть бути підставою для скасування судового рішення у справі, оскільки, дослідивши та надавши оцінку запропонованим до укладення пунктам договору у редакції як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції встановив, що запропонована позивачем редакція спірних пунктів 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.8, 4.2.9, 4.2.10, 4.2.11, 4.2.15, 5.1.5, 7.1, 7.5, 9.1 договору відповідає вимогам законодавства, що регулює правовідносини у сфері постачання теплової енергії, натомість запропоновані відповідачем умови вказаних пунктів таким вимогам не відповідають.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що оскаржене у справі судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає залишенню без змін.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

3.3.4. Судові витрати.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року у справі № 904/547/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.11.2018 року.

Головуючий суддя ___________________ І.О. Вечірко

Суддя ___________________ О.В. Березкіна

Суддя ___________________ В.О. Кузнецов