ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 Справа №914/773/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Палюх Г.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Тювик», м. Сколе, Львівська область

про стягнення 104 013 грн. 00 коп.

за участю представників:

від позивача: Ковба В.А., представник (довіреність від 29.10.2018)

від відповідача: Яценко С.А., представник (довіреність від 01.02.2017)

Обставини розгляду справи. 20.04.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Тювик», м. Сколе, Львівська область про стягнення 121 793 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 21.04.2017 (суддя Ділай У.І.) порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства «Тювик» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» 3 082 грн. 35 коп. 7% штрафу, 2 113 грн. 61 коп. 0,1% пені та 78 грн. 01 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 скасовано частково в частині стягнення 3 082 грн. 35 коп. 7% штрафу та 2 113 грн. 61 коп. 0,1% пені, в цій частині прийнято нове рішення - стягнуто з Приватного підприємства «Тювик» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» 1 116 грн. 87 коп. 0,1% пені та 1 663 грн. 41 коп. 7% штрафу. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.05.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки в сумі 41 783 грн. 00 коп. та штрафу в розмірі 7% від вартості договірної базової ціни робіт за прострочення понад 30 днів у сумі 62 230 грн. 00 коп. Справу у цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 залишено без змін.

Відповідно до проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №914/773/17 була передана для розгляду судді Пазичеву В.М.

17.08.2018 суддею Пазичевим В.М. заявлено самовідвід, який ухвалою від 17.08.2018 задоволено.

Після повторного автоматизованого розподілу справа №914/773/17 була передана для розгляду судді Мазовіті А.Б.

Ухвалою від 27.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.09.2018.

10.09.2018 через канцелярію суду від Приватного підприємства «Тювик» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №33060/18 від 10.09.2018).

14.09.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшла відповідь на відзив (вх. №33918/18 від 14.09.2018).

В підготовчому засіданні 17.09.2018 було оголошено перерву до 09.10.2018.

04.10.2018 через канцелярію суду від Приватного підприємства «Тювик» надійшло клопотання про долучення документів (вх. №36994/18 від 04.10.2018).

В підготовчому засіданні 09.10.2018 було оголошено перерву до 22.10.2018.

22.10.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшло клопотання про долучення документів (вх. №39711/18 від 22.10.2018).

В підготовчому засіданні 22.10.2018 було оголошено перерву до 31.10.2018.

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.12.2016 р. між позивачем (замовником) та відповідачем (підрядником) було укладено договір №Л/Е-161488/НЮ, відповідно до якого відповідач зобов'язувався виконати у встановлений строк роботи по об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму)» на загальну суму 889 000 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язувався виконати роботи до 31.12.2016. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо виконання робіт у визначений договором строк не виконав, у зв'язку з чим відповідачу нараховано пеню в розмірі 41 783 грн. 00 коп., штраф в розмірі 62 230 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 104 013 грн. 00 коп.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В своїх запереченнях зазначив, що за правовою природою договір №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 р. є змішаним, який поєднує в собі елементи договору купівлі-продажу та договору підряду. Таким чином, виходячи із умов п. 8.3 спірного договору, до підрядника може бути застосована господарсько-правова відповідальність у вигляді штрафних санкцій лише за несвоєчасне виконання робіт вартістю 23 763 грн. 12 коп. по заміні трансформаторів струму в розмірі 2 780 грн. 29 коп., яка складається з 1 116 грн. 87 коп. пені (0,1% договірної базової ціни робіт) та 1 663 грн. 42 коп. штрафу (7% договірної базової ціни робіт). З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 7 грудня 2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (замовник) та Приватним підприємством «Тювик» (підрядник) було укладено договір №Л/Е-161488/НЮ.

За цим договором замовник (позивач) доручає, а підрядник (відповідач) зобов'язується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», а замовник зобов'язаний після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 1.2. договору зміст та обсяги робіт по договору визначаються договірною ціною по об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», складеними у відповідності з вимогами ДСТУ (додаток №1).

Підрядник зобов'язується виконати роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору сума цього договору становить 889 000 грн. 00 коп. Сума визначається договірною ціною та кошторисними розрахунками (додаток до договору №1).

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2. договору).

Згідно п. 5.2. договору роботи виконуються з матеріалів підрядника.

Відповідно до 5.1. договору термін виконання робіт з моменту підписання сторонами договору і до 31.12.2016.

17 лютого 2017 року сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 на суму 868 729 грн. 61 коп.

За несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 2% вартості невиконаних робіт (п. 8.3. договору).

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання робіт у визначений договором строк, позивач просив суд стягнути із відповідача пеню в розмірі 41 783 грн. 00 коп., штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 62 230 грн. 00 коп.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач згідно умов договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 зобов'язувався завершити виконання робіт до 31.12.2016. Однак, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, роботи було виконано 17.02.2017.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 8.3. договору, за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання робіт, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі в сумі 41 783 грн. 00 коп., штраф за прострочення понад 30 днів в сумі 62 230 грн. 00 коп.

Як встановлено судом, позивачем розраховано пеню та штраф за прострочення понад 30 днів, виходячи із ціни, яка встановлена у п. 3.1. договору та становить 889 000 грн. 00 коп.

17 лютого 2017 сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 р. на суму 868 729 грн. 61 коп., тобто фактична вартість робіт за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 склала 868 729 грн. 61 коп. Сторонами вказана вартість робіт не оспорювалася, претензій одна одній в частині вартості та оплати робіт сторони не висловлювали.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом здійснено перерахунок суми пені та штрафу з урахуванням фактичної вартості робіт (від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання), яка визначена у довідці про вартість виконаних будівельних робіт, та встановлено, що розмір пені повинен становити 40 830 грн. 29 коп. (868 729,61 х 0,1% х 47 = 40 830,29), розмір штрафу - 60 811 грн. 07 коп. (868 729,61 х 7% = 60 811,07).

Доводи відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ст. 839 ЦК України).

Згідно до ч. 3 ст. 843 ЦК України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Наведеними положеннями законодавства передбачено можливість виконання робіт за договором підряду з матеріалів замовника, які є в нього в наявності на момент укладення, або придбаваються ним у третіх осіб з урахуванням умов укладеного договору підряду, тобто, в разі відсутності в нього таких матеріалів, такі підлягають обов'язковому придбанню у третіх осіб. Відносини купівлі-продажу в такому випадку виникають між підрядником та третіми особами, які реалізовують йому такі матеріали.

Як зазначалося вище, предметом договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 були роботи по об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)». За умовами договору підрядник зобов'язувався виконати роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання. Роботи виконуються з матеріалів підрядника.

Таким чином, умовами договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 на відповідача було покладено обов'язок самостійно придбати устаткування та обладнання для виконання робіт по даному договору, тобто, придбання необхідного устаткування охоплювалося відносинами підряду, які виникли між сторонами. Відносини купівлі-продажу устаткування на виконання умов договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 виникли у відповідача, як підрядника за договором, з третіми особами, які продали йому необхідне обладнання.

Твердження представника відповідача про поєднання у договорі №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 елементів купівлі-продажу устаткування і підряду (робіт з монтажу такого обладнання), що в подальшому впливає на визначення бази для застосування санкцій, є безпідставним, оскільки позивач, укладаючи договір №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 мав на меті отримати кінцевий результат за цим договором - переоснащену тягову підстанцію Добрівляни (із заміною трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110).

Тобто, придбання лише устаткування без його монтажу для замовника не мало жодного значення, оскільки без монтажу такого обладнання він його не міг використовувати. В свою чергу, роботи з монтажу за відсутності устаткування не могли бути здійснені. Отже, лише придбання обумовленого устаткування та його монтаж можуть свідчити про належне виконання договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016, який за своєю суттю є виключно договором підряду.

Таким чином, у виконанні договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 р. важливим є сам факт можливого використання замовником (позивачем) результату робіт за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016. Як встановлено судом, можливість використання результату робіт за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 настала для позивача тільки 17.02.2017.

Як зазначалося вище, ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Сторони у договорі №Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016 визначили ціну - 889 000 грн. 00 коп., яка включає в себе відшкодування витрат підрядника на придбання устаткування та плату за виконану ним роботу.

Слід також зазначити, що придбання обладнання здійснювалося відповідачем виключно з метою виконання ним зобов'язань за договором Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016. Оформлення сторонами додаткових документів щодо переміщення вказаного обладнання (видаткових накладних, довіреностей, актів приймання-передачі устаткування до монтажу) не свідчить про виникнення між сторонами інших зобов'язань, ніж ті, що передбачені договором Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016. Оформлення таких документів здійснювалося з відсиланням до договору Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016, на його виконання. Також оплата позивачем вартості обладнання до підписання сторонами акту здачі-приймання робіт не свідчить про виникнення між сторонами зобов'язань із купівлі-продажу, оскільки, відповідно до призначення платежу, зазначеного у платіжному документі, оплата здійснювалася згідно договору Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016. Здійснення такої оплати до оформлення результатів робіт по договору свідчить про внесення позивачем попередньої оплати, яка умовами договору Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016 не заборонена.

З урахуванням наведеного, уклавши договір №Л/Е-161488НЮ від 07.12.2016, сторони взяли на себе виключно зобов'язання, які виникають з підряду, придбання устаткування охоплювалося такими підрядними зобов'язаннями.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 07.02.2018 у справі №914/774/17 та постанові від 10.04.2018 у справі №914/775/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 40 830 грн. 29 коп. пені, 60 811 грн. 07 коп. штрафу за прострочення понад 30 днів. В задоволенні решти позовних вимог відмовити слід відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 300 грн. 00 коп., в той час як позивачу необхідно було сплатити 1 826 грн. 90 грн. судового збору.

Також позивачем було сплачено за подання апеляційної скарги 2 550 грн. 00 коп., натомість до сплати підлягав судовий збір у розмірі 2 009 грн. 60 коп., а також за подання касаційної скарги 4 600 грн. 00 коп., хоча до сплати підлягав судовий збір у розмірі 3 653 грн. 80 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Беручи до уваги те, що позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачений судовий збір підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання до відповідного суду, до якого подано позовну заяву, апеляційну та касаційну скарги.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи, в тому числі витрати за подання апеляційної та касаційної скарг відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612, 615, 626, 629, 837, 839, 843 ЦК України, ст.ст. 216, 217, 193, 230 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Тювик», м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 35А, Львівська область (ідентифікаційний код 22406381) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 (ідентифікаційний код 40081195) 40 830 грн. 29 коп. пені, 60 811 грн. 07 коп. штрафу за прострочення понад 30 днів, 1 524 грн. 55 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1 677 грн. 01 судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 3 049 грн. 10 судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 31.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 09.11.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.