РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2018 року

справа № 927/668/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Демидової М.О. розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства “Послуга” Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Б-Носенка, 7 , м. Прилуки, 17500

до Комунального підприємства “Прилукижитлобуд” Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. 1 Травня, 109 А, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

про стягнення 23866 грн. 58 коп.

Без виклику сторін

в с т а н о в и в:

Комунальним підприємством “Послуга” Прилуцької міської ради Чернігівської області подано позов до Комунального підприємства “Прилукижитлобуд” Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення заборгованості у сумі 16600 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 1433 грн. 00 коп. та інфляційних нарахувань у сумі 5832 грн. 95 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору про надання послуг з автотранспорту №286 від 15.09.2015.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 927/668/18 без повідомлення учасників справи.

Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №244 від 21.09.2018, у якому відповідач щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі, пояснюючи, що у звіті КП «Прилукижитлобуд» доходів та витрат по Воздвиженському ярмарку 26-27 вересня 2015 № 597 від 20.10.2015 зазначено, що дозволу на проплату вартості послуги з прибирання Воздвиженського ярмарку на суму 16600 грн 63 коп. за вищевказаним договором не надано. Тобто, здійснити 100% оплату послуги КП «Прилукижитлобуд» не мало можливості. Відповідач також зазначає, що неодноразово звертався до міської ради про можливе відшкодування боргу, проте, розпорядження використати ярмаркові кошти на погашення вказаного боргу від міської ради не отримав. Відповідач вважає, що вжив усіх необхідних заходів щодо виконання зобов’язання, задовольнити позовні вимоги позивача не може, оскільки не є розпорядником ярмаркових коштів.

У відповіді на відзив №710 від 12.10.2018 позивач зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував твердження та аргументи КП «Послуга» Прилуцької міської ради Чернігівської області стосовно позовних вимог. Посилання відповідача на те, що КП «Прилукижитлобуд» не одержало від Прилуцької міської ради дозволу на 100% проплату вартості послуги з прибирання Воздвиженського ярмарку, на думку позивача, є безпідставними.

Від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь позивача № 264 від 18.10.2018, у яких відповідач посилається на те, що договір укладено відповідно до рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради №180 «Про організаційний внесок за участь у ярмарках, які проходитимуть у м. Прилуки протягом 2015 року» від 12.05.2015, згідно із яким дозволено КП «Прилукижитлобуд» вносити (сплачувати) організаційний внесок за участь у ярмарках. Усі розрахункові операції здійснюються виключно через ярмарковий розрахунковий рахунок за погодженням Прилуцької міської ради.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

15.09.2015 між Комунальним підприємством «Послуга» (виконавець, позивач) та Комунальним підприємством «Прилукижитлобуд» (споживач, відповідач) укладено договір про надання послуг з автотранспорту №286 (далі за текстом – договір) (а.с.23-24), відповідно до умов п. 1 якого, виконавець зобов’язався надавати послуги автотранспорту, ручне прибирання та завантаження вуличного сміття під час святкування загальнодержавних та місцевих свят, ярмарок та інших заходів на території міста, а споживач зобов’язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2 договору передбачено, що виконавець надає споживачеві послуги автотранспорту, ручне прибирання та завантаження вуличного сміття відповідно до калькуляції.

Відповідно до калькуляції на прибирання, завантаження та вивіз сміття під час святкування загальнодержавних та місцевих свят, ярмарок та інших заходів на території міста у 2015 році, загальна вартість наданих позивачем послуг склала 33201 грн. 26 коп. (а.с.25).

Відповідно до п.3 договору послуга надається за заявкою споживача, оформляється довідкою про виконану роботу, відповідно до калькуляції. Вартість послуги автотранспорту відповідно до калькуляції (додається).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 4 договору).

Згідно із п. 5 договору споживач розраховується за надані послуги до 10-го числа наступного місяця, що настає за розрахунковим, згідно виставленого рахунку та акту виконаних робіт. У разі ненадходження платежів споживачу нараховуються штрафні санкції (штрафи, пеня) згідно із діючим законодавством.

Відповідно до п.8 договору, споживач зобов’язується оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги.

Договір діє з 26.09.2015 до 28.09.2015 і набирає законної сили з дня його укладання. (п. 14 договору).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується наявним у матеріалах справи довідками про виконану роботу від 26.09.2015 – 28.09.2015 (а.с.26-30).

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовуються.

Відповідач у порушення умов договору оплату наданих послуг здійснив частково на суму 16600 грн. 63 коп., що підтверджується випискою банку по рахунку позивача (а.с. 32). Решта вартості наданих послуг у сумі 16600 грн. 63 коп. відповідачем сплачена не була.

Позивачем на адресу відповідача направлялись претензії № 107 від 19.02.2016, № 737 від 01.09.2016, № 212 від 04.04.2017 з вимогою сплати заборгованості (а.с.33, 35-37).

У письмових відповідях на претензії відповідач зазначав про те, що оплата наданих послуг можлива лише за кошти, які надходять від сплати організаційного внеску за участь у ярмарках, виключно за погодженням з міською радою. Комунальне підприємство «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області не є розпорядником вказаних коштів (а.с.34, 38, 39).

Заборгованість у розмірі 16600 грн. 63 коп. заявлена до стягнення позивачем за даним позовом.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період з 12.10.2015 по 27.08.2018 на суму 1433 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування за жовтень 2015 – серпень 2018 на суму 5832 грн. 95 коп.

У поданому відзиві на позовну заяву та запереченнях відповідач щодо позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договір укладено відповідно до рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради №180 «Про організаційний внесок за участь у ярмарках, які проходитимуть у м. Прилуки протягом 2015 року» від 12.05.2015, усі розрахункові операції здійснюються виключно через ярмарковий розрахунковий рахунок за погодженням Прилуцької міської ради. У зв?язку з відсутністю погодження (дозволу) на оплату вартості послуги на суму 16600 грн 63 коп. відповідачем оплати послуг здійснено не було.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про виконану роботу від 26.09.2015 – 28.09.2015 (а.с.26-30). Відповідачем не спростовано факт виконання позивачем належним чином умов договору.

У визначений у п. 5 договору строк відповідач оплату за надані позивачем послуги здійснив частково на суму 16600 грн 63 коп., сума заборгованості склала 16600 грн 63 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Доводи відповідача про відсутність дозволу Прилуцької міської ради на проплату вартості послуги з прибирання Воздвиженського ярмарку на суму 16600 грн 63 коп. за вищевказаним договором, судом оцінюються критично, оскільки умовами договору не передбачено виконання споживачем своїх зобов’язань зі сплати за надані виконавцем послуги за умови отримання дозволу міської ради на такі оплати.

Отже, відповідач зобов’язаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, виконати обов’язок з оплати наданих позивачем послуг у період з 26.09.2015 по 28.09.2015, а зазначені ним обставини щодо відсутності дозволу на оплату послуг не передбачені умовами договору не є підставами для звільнення останнього від виконання зобов’язання.

З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті наданих позивачем послуг у сумі 16600 грн 63 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 12.10.2015 по 27.08.2018 на суму 1433 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування за жовтень 2015 – серпень 2018 на суму 5832 грн. 95 коп.

Наданий позивачем розрахунок вказаних нарахувань відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення платежу за період з 12.10.2015 по 27.08.2018 на суму 1433 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування за жовтень 2015 – серпень 2018 на суму 5832 грн. 95 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням витрат по сплаті судового збору, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. 1 Травня, 109А, м. Прилуки, Чернігівська область, на користь Комунального підприємства «Послуга» Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Б-Носенка, 7, м. Прилуки, Чернігівська область, , заборгованість у сумі 16600 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 1433 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у сумі 5832 грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписаний 09.11.2018

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                                              М.О. Демидова