ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/746/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Ярош А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

від 07 серпня 2018 року

по справі № 915/746/18

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави

до відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 08.07.2016р. №11,-

суддя суду першої інстанції: Коваль Ю.М.

час та місце винесення ухвали: 07.08.2018р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Коблівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення останньої від 08.07.2016 № 11 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1 га за кадастровим номером НОМЕР_2 у с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради для індивідуального дачного будівництва.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2018 зазначений позов залишено без руху з підстав невідповідності вимогам п.п. 2, 8-10 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

06.08.2018 до Господарського суду Миколаївської області від прокурора надійшла заява про забезпечення вищевказаного позову, в якій прокурор просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану у селі Коблеве, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об'єднання з іншими ділянками); - заборони Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056) здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованій у с. Коблеве; - заборони ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає - АДРЕСА_1) вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об'єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт".

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.08.2018 заяву першого заступника прокурора Миколаївської області про забезпечення позову повернуто без розгляду на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити вищевказану заяву до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано, що заявлені у даній справі позовні вимоги є немайновими та не підлягають грошовій оцінці, у зв'язку з чим у поданій заяві про забезпечення позову не було вказано його ціни; закон не містить вказівки на неможливість вжиття заходів забезпечення позову, якщо вимоги є немайновими; не зазначення у заяві пропозицій щодо зустрічного забезпечення не дає достатніх підстав для повернення заяви, оскільки суд не позбавлений можливості вимагати зустрічного забезпечення в порядку ч. 1 ст. 141 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було повернуто подану позивачем заяву про забезпечення позову на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України, згідно якої суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

При цьому, суд зазначив, що заява про забезпечення позову не містить детального викладення обставин про предмет та правові підстави позову, натомість в ній зазначено, що "обґрунтування порушень законодавства при відведенні земельної ділянки наведені у позовній заяві", при цьому копії відповідного позову з додатками до заяви не додано. З урахуванням того, що за указаним позовом прокурора на даний час не відкрито провадження, а матеріали цього позову розподілені для розгляду іншому головуючому судді Ковалю С.М., який станом на 07.08.2018 знаходиться у плановій відпустці, є неможливим дослідження матеріалів позову № 915/746/18 при вирішенні питання щодо можливості прийняття даної заяви до розгляду. Крім того, заява не містить пропозицій прокурора щодо зустрічного забезпечення, необхідного для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Частиною 2 ст. 136 ГПК встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З урахуванням викладеного, першою підставою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, яка розрахована саме на спори, і в першу чергу майнові, по яких судові рішення вимагатимуть саме примусового виконання; другою підставою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, яка, в першу чергу, розрахована на немайнові спори.

Так, рішення щодо задоволення позову про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради не вимагатиме його примусового виконання, оскільки у випадку задоволення зазначеного позову оскаржуване рішення автоматично стане недійсними з моменту його прийняття в день набрання законної сили таким судовим рішенням, проте, таке рішення може не призвести до ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки останній буде вимушений знову звертатися до суду з позовом про повернення цього майна від нових власників, володільців чи користувачів у разі його відчуження відповідачем.

Також колегія суддів звертає увагу, що дійсно пунктом 5 ч. 1 ст. 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, в порушення вказаної норми, в заяві про забезпечення позову позивачем не було викладено пропозицію щодо зустрічного забезпечення позову, як і не вказано мотивів відсутності необхідності у зустрічному забезпеченні.

Згідно з ч. 7 ст. 140 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Зазначені норми містять імперативні процесуальні приписи як для позивача щодо додержання вимог до форми та змісту заяви про забезпечення позову, так і для суду, який зобов'язаний повернути заяву у випадку недотримання позивачем вказаних вимог.

При цьому, посилання апелянта на ч. 1 ст. 141 ГПК України, згідно з якою суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), колегія суддів вважає безпідставним, оскільки наявність у суду зазначеного права не позбавляє позивача обов'язку дотримуватися встановлених законом вимог щодо змісту заяви про забезпечення позову, зокрема, вказувати пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом було правомірно повернуто заяву про вжиття заходів забезпечення позову на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України, є порушення норм процесуального права.

Разом з тим, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що судом першої інстанції помилково, без урахування положень п. 3 ч. 5 ст. 162 ГПК України та п.п. 3 ст. 139 ГПК України, визначено таку підставу для повернення заяви про забезпечення позову, як відсутність у ній правових підстав позову, однак, враховуючи, що таке порушення норм процесуального права не призвело до прийняття неправильного рішення, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 07.08.2018 у справі № 915/746/18 має бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.08.2018р. у справі №915/746/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Ярош А.І.