РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2018Справа № 910/10765/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства Національного центру Олександра Довженка (03040, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Васильківська, будинок 1; ідентифікаційний код 22928085)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" (02081, місто Київ, Дарницький район, вулиця Олени Пчілки, будинок 2, квартира 358; ідентифікаційний код 37625828)

про стягнення 187 195,41 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Національний центр Олександра Довженка звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" про стягнення 174 076,04 грн - основного боргу та 13 119,37 грн - пені, що разом складає 187 195,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 7718 від 19.01.2017 у частині повної та своєчасної оплати за орендне користування нерухомим майном, що належить до державної власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.0218 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/10765/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив. Також судом було визначено строк для подання додаткових письмових доказів, клопотань, заяв пояснень - до 12.09.2018.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена сторонам в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством, зокрема, частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 632, відповідно до якого ухвала суду про відкриття .

При цьому, з приводу повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статті 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресою місцезнаходження відповідача, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день відкриття провадження у справі, а саме: 02081, місто Київ, вулиця Олени Пчілки, будинок 2, квартира 358.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі, скерований на адресу відповідача, був повернутий до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням строку зберігання ".

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу про відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

11.09.2018 через автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої до стягнення з відповідача заявлено 260 504,79 грн основної заборгованості, 20 563,65 грн пені та судові витрати в розмірі 4 216,03 грн сплаченого судового збору.

Зазначена заява мотивована подальшим неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 7718 від 19.01.2017 в частині повної та своєчасної оплати за орендне користування нерухомим майном, що належить до державної власності, внаслідок чого позивачем було донараховано орендну плату за серпень 2018 року, а також пеню.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову. Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 3.10-3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011.

В частині 2 статті 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання, або через 30 днів з відкриття провадження, якщо судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, дотримуючись вище наведених норм процесуального законодавства, суд встановив, що заява позивач про збільшення позовних вимог була подана з дотриманням встановлених судом та чинним законодавством строків, дійшов висновку про прийняття зазначеної заяви та вирішив здійснювати подальший розгляд справи у межах заявлених позовних вимог з урахуванням збільшення, а саме щодо стягнення з відповідача 260 504,79 грн основної заборгованості, 20 563,65 грн пені та судових витрат в розмірі 4 216,03 грн сплаченого судового збору.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" (далі - орендар) було укладено договір оренди № 7718 нерухомого майна, що належить до державної власності. На підставі зазначеного договору орендодавцем було передано у строкове платне користування орендарю державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, площею 528,80 кв.м., розміщене за адресою: 03150, м. Київ, вул. Васильківська, 1, на « 3» поверсі корпусу № 6 (далі - Майно), балансоутримувачем якого є Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка»; вартість Майна визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.07.2016 становить 7 182 110,00 грн без ПДВ (пункт 1.1 договору).

Відповідно до положень пункту 1.2 договору майно передавалося в оренду з метою розміщення творчо-навчальної майстерні електроприладів, площею 39,00 кв.м.; фото школи, площею 55,30 кв.м.; проведення виставок образотворчої та книжкової продукції, виробленої в Україні, площею 145,30 кв.м.; буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи, площею 224,20 кв.м.; та організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності, площею 65,00 кв.м.

В розділі 3 договору сторони встановили порядок нарахування та сплати орендної плати, а саме: оренди за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі пункту 24 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - липень 2016 року 61 138,93 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Тимчасово до 31 грудня 2019 року орендна плата у повному обсязі спрямовується на виконання статутних завдань балансоутримувача.

Відповідно до пункту 5.3 договору орендар зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

В пункті 3.7 договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 10.1 договору оренди цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 19 січня 2017 року по 19 грудня 2019 року.

На виконання умов договору 19.01.2017 між сторонами було підписано акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул.. Васильківська 1

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди, згідно якого в силу вимог статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення - загальною площею 528,80 кв.м., розміщене за адресою: 03150, м. Київ, вул. Васильківська, 1, на « 3» поверсі корпусу № 6.

Факт оренди відповідачем зазначеного приміщення в період з січня 2017 року по червень 2018 року включно також підтверджено наявними в матеріалах справи копіями підписаних позивачем та відповідачем актів надання послуг:

Акт № 99 від 09.02.2017 за січень 2017 року

Акт № 205 від 09.03.2017 за лютий 2017 року

Акт № 331 від 10.04.2017 за березень 2017 року

Акт № 448 від 10.05.2017 за квітень 2017 року

Акт № 578 від 09.06.2017 за травень 2017 року

Акт № 802 від 10.07.2017 за червень 2017 року

Акт № 900 від 09.08.2017 за липень 2017 року

Акт № 1015 від 11.09.2017 за серпень 2017 року

Акт № 1158 від 10.10.2017 за вересень 2017 року

Акт № 1267 від 09.11.2017 за жовтень 2017 року

Акт № 1381 від 11.12.2017 за листопад 2017 року

Акт № 3 від 11.01.2018 за грудень 2017 року

Акт № 80 від 12.02.2018 за січень 2018 року

Акт № 207 від 12.03.2018 за лютий 2018 року

Акт № 305 від 11.04.2018 за березень 2018 року

Акт № 414 від 11.05.2018 за квітень 2018 року

Акт № 556 від 11.06.2018 за травень 2018 року

Акт № 674 від 10.07.2018 за червень 2018 року

Факт використання відповідачем орендованого майна в липні 2018 року сторонами не спростований, доказів повернення майна орендодавцю сторонами до суду не надано.

За твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем, внаслідок порушення умов договору в частині здійснення своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 260 504,79 грн.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що відповідач в порушення умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати платежів.

Згідно з статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи умови пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 та 3.6 договору оренди, відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, відповідач повинен був сплатити орендну плату:

За 13 днів січня 2017 року в розмірі 31 105,12 грн;

за лютий 2017 року в розмірі 74 915,48 грн;

за березень 2017 року в розмірі 76 263,96 грн;

за квітень 2017 року в розмірі 76 950,34 грн;

за травень 2017 року в розмірі 77 950,69 грн;

за червень 2017 року в розмірі 79 197,90 грн;

за липень 2017 року в розмірі 79 356,30 грн;

за серпень 2017 року в розмірі 79 276,94 грн;

за вересень 2017 року в розмірі 80 862,48 грн;

за жовтень 2017 року в розмірі 81 832,82 грн;

за листопад 2017 року в розмірі 82 569,32 грн;

грудень 2017 року в розмірі 83 395,02 грн;

за січень 2018 року в розмірі 84 645,95 грн;

за лютий 2018 року в розмірі 85 407,76 грн;

за березень 2018 року в розмірі 86 347,24 грн;

за квітень 2018 року в розмірі 87 038,02 грн;

за травень 2018 року в розмірі 87 038,02 грн;

за червень 2018 року в розмірі 87 038,02 грн;

за липень 2018 року в розмірі 86 428,75 грн.

Проте, за твердженням позивача, яке не спростовано матеріалами справи та відповідачем, орендна плата перераховувалася відповідачем на рахунок позивача з порушенням встановлених в договорі оренди строків та не в повному обсязі. За період з 08.08.2018 по 10.09.2018 перерахування орендної плати відповідачем на користь позивача не здійснювалися, що підтверджено банківськими довідками.

Таким чином, згідно розрахунку, здійсненого на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, який було надано позивачем до матеріалів справи та перевірено судом, за період користування майном за період з 19.01.2017 по 31.07.2018, сума заборгованості за орендним договором становить 260 504,79 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з порушенням строку виконання відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати, позивачем на підставі статті 625 ЦК України та пункту 3.7 договору оренди були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 20 563,65 грн пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.7 договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексаціїі стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Беручи до уваги викладені вище норми чинного законодавства та положення укладеного договору, суд здійснив перерахунок заявленої штрафної санкції та дійшов висновку про наступне.

Так, згідно пункту 3.6 договору орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Таким чином, період прострочення за починає обліковуватися з 16 числа місяця наступного за звітним в разі нездійснення своєчасної оплати.

З огляду на зазначені обставини, позивачем було нарахована відповідачу до сплати пеню за несвоєчасну оплату оренди нежитлових приміщень на загальну суму 48 145,30 грн. За твердженням позивача відповідачем було сплачено 27 581,65 грн пені, внаслідок чого до стягнення заявлена пеня в сумі 20 563,65 грн.

Розрахунок пені та визначення періоду для її нарахування були здійснені позивачем вірно, внаслідок чого позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, надавши оцінку всім аргументам, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: 260 504,79 грн заборгованості за договором оренди та 20 563,65 грн пені.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Національного центру Олександра Довженка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" про стягнення 281 068,44 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" (02081, місто Київ, Дарницький район, вулиця Олени Пчілки, будинок 2, квартира 358; ідентифікаційний код 37625828) на користь Державного підприємства Національного центру Олександра Довженка (03040, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Васильківська, будинок 1; ідентифікаційний код 22928085) 260 504,79 грн (двісті шістдесят тисяч п'ятсот чотири гривні 79 копійок) заборгованості за орендним договором, 20 563,65 грн (двадцять тисяч п'ятсот шістдесят три гривні 65 копійок) пені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 216,03 грн (чотири тисячі двісті шістнадцять гривень 03 копійки).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ