ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2018 Справа №914/1305/18

За позовом: Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, м. Львів,

до відповідача: Головного управління Національної поліції у Львівській області, м. Львів,

про: стягнення заборгованості у розмірі 37 000,07 грн.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 05.03.2018р.),

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України подано позов до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення заборгованості у розмірі 37 000,07 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2018р. залишено позов без розгляду. Ухвалою суду від 07.08.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 18.09.2018р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 09.10.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 07.11р.

07.11.2018р. розпочато розгляд справи по суті.

У судове засідання 07.11.2018р. представник позивача зявився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач добровільно не оплатив 37 007,00грн. вартості газу, спожитого на опалення приміщення ВЗА ЦОП ГУНП площею 359,6кв.м за 2017рік.

Представник відповідача у судові засідання 18.09.2018р. та 07.11.2018р. не зявився, проти позову не заперечив, відзиву на позов не подав. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, в порядку статті 178 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 29.11.2004р. серії ЯЯЯ №072780 Залізнична РА ЛМР посвідчує що вцілому нежитлові будівлі, розташовані на вул..Конюшинній №24,є державною власністю і закріплені на праві оперативного управління за Управлінням Міністерства внутрішніх справ у Львівській області.

Наказом МВС України №1387 від 21.09.2015р. з метою ефективного використання державного майна здійснено передачу нежитлового приміщення загальною площею 1731,25 кв.м в адміністративній будівлі літ.Б-4 (інв..№10310006), що розташована по вул.Конюшинній, 24 у . Львові з оперативного управління автогосподарства при ГУМВСУ у Львівській області в оперативне управління НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області. Зазначене також підтверджується Довідкою ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №юр 3/107 від 25.04.2016р.

20.10.2015р. автогосподарство при ГУМВСУ у Львівській області здало, а НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області прийняв приміщення загальною площею 1731,25 кв.м

03.02.2017р. між ТзОВ «Львівгаз збут» та львівським НДЕКЦ МВС України укладено договір №1141ОРFZ46АВ017 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані.

У матеріалах справи знаходяться платіжні доручення, подані позивачем про оплату природного газу за березень, квітень,листопад, грудень 2017р. на загальну суму 215 600,00 грн.

В період з 29.01.2018р. по 07.03.2018р. працівниками відділу Департаменту внутрішнього аудиту МВС України проводився плановий аудит, за результатами якого складено Аудиторський звіт.

Листом №19/114-1171 від 20.03.2018р. позивач звертався до відповідача з проханням розглянути можливість відшкодування коштів в сумі 37 007,00грн., які були виплачені протягом 2017р. ЛНДЕКЦ на оплату природного газу для опалення приміщення площею 359,6 кв.м.

Листом №588/05/17-2018 від 04.04.2018р. відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення відшкодування зазначеної вище суми через відсутність договірних зобовязань між сторонами.

Листом №19/114-1687 від 17.04.2018р. позивач повторно звертався до відповідача з проханням здійснити відшкодування коштів в сумі 37 007,00грн.

Листом №701/05/17-2018 від 03.05.2018р. відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення відшкодування зазначеної вище суми через відсутність договірних зобовязань між сторонами.

Станом на дату розгляду справи відповідачем не оплачено спірну заборгованість.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги.

Крім того, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № 3-184гс/14.

Представник позивача зазначив, що спірна сума 37 007,00 грн. за спожитий газ була визначена Аудиторським звітом від 07.03.2018р. Суд критично оцінює посилання позивача на Аудиторський звіт, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на встановлення, зміну чи припинення господарських правовідносин, а є підставою для притягнення винних посадових осіб до відповідальності. Додатково суд звертає увагу позивача на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази споживання відповідачем природного газу за спірний період на площу приміщення 359,6 кв.м (акти надання послуг чи інші підтверджуючі документи). Враховуючи відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо відшкодування витрат на опалення, відсутні підстави для стягнення спірної суми з Головного управління Національної поліції у Львівській області. Тому суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в силу вимог ст. 129 ГПК України залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 129, 219-220, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2018р.

Суддя Козак І.Б.