ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/20/18

м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, за ордером;

від прокуратури: ОСОБА_3, за посвідченням;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 13 квітня 2018 року (повний текст складено 18 квітня 2018 року)

по справі № 915/20/18

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Грінтур-ЕКС

про стягнення збитків в сумі 255015,50 грн.,-

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_5

час та місце проголошення рішення: 13.04.2018р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 14.11.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Грінтур-ЕКС про стягнення з відповідача на користь Миколаївської міської ради збитків в сумі 255015 грн. 50 коп.

В обґрунтування позовної заяви прокурор зазначає, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, не ініціював укладення договору про пайову участь, договір пайової участі не укладав, кошти пайової участі до бюджету не сплачував, чим завдав шкоди місцевому бюджету та унеможливив виконання позивачем функцій з розвитку інфраструктури територіальної громади міста Миколаєва.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2018р. по справі №915/20/18 (суддя Фролов В.Д.) відмовлено у задоволенні позову.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка є власністю держави та знаходиться у постійному користуванні ДП Миколаївський морський торговельний порт, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №193687.

Так як відповідач не є власником або користувачем земельної ділянки, суд зазначив, що підстави для нарахування та стягнення з ТОВ Грінтур-ЕКС збитків в сумі 255 015 грн. 50 коп., за неприйняття участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва відсутні.

Крім того, місцевий господарський суд вказав, що листом від 24.09.2014 року за №2050/02.02.01-22/12/14/14 підтверджено обізнаність Миколаївської міської ради про факт не укладення відповідачем договору про пайову участь, при цьому суд зазначив, що вказані обставини стали відомі прокуратурі в листопаді 2014 року, що підтверджено вимогою прокуратури міста Миколаєва від 28.11.2014 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2018р. по справі №915/20/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокуратура зазначає, що у розумінні ст.ст. 1, 2, 34, 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ТОВ Грінтур-ЕКС є замовником, який зобовязаний взяти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, оскільки здійснив забудову території населеного пункту шляхом проведення реконструкції існуючої забудови, при цьому, проведення реконструкції можливе за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Апелянт зазначає, що незважаючи на наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту здійснення забудови території міста Миколаєва відповідачем, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ Грінтур-ЕКС збитків за не прийняття участі у створенні та розвитку інфраструктури міста.

Серед іншого, скаржник зазначає про безпідставне посилання суду на пропуск строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 5.2 Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва договір про пайову участь укладається до прийняття обєкта в експлуатацію, водночас, Декларацію про готовність обєкта до експлуатації було зареєстровано 06.01.2015р., відтак, до вказаної дати на відповідача як замовника будівництва було покладено обовязок укласти відповідний договір. Апелянт вказує, що перебіг строку позовної давності розпочався з 07.01.2015р., а позовну заяву прокурором подано 09.01.2018р. в перший робочий день за днем закінчення трирічного строку, отже, в межах строків позовної давності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018р. справу № 915/20/18 прийнято до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Колоколова С.І., Ярош А.І. з початку, призначено справу до розгляду на 14 листопада 2018 року о 10:00 год.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час і місуе розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.10.2018р.

У судовому засіданні 14.11.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Першого заступника прокурора Миколаївської області, заслухавши представників відповідача і прокуратури, колегія суддів встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївської міської ради від 25.08.2011 року №8/22 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва (далі Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку, зокрема, визначено, що будівництво спорудження нового обєкта, а також реконструкція (у тому числі зміна функціонального призначення житлових приміщень на нежитлові), розширення, добудова, надбудова існуючих обєктів, реставрація і капітальний ремонт обєктів, технічне переоснащення; обєкт будівництва обєкт нового будівництва, добудови та надбудови до існуючих будівель (споруд) як житлово-громадського , так і виробничого призначення (крім тимчасових закладів торгівлі та сфери послуг), на будівництво якого повинні бути складені окремо проект і кошторис, фінансування якого здійснює інвестор або забудовник та який підлягає прийняттю а експлуатацію в установленому чинним законодавством порядку; замовник фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку і подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва.

Згідно з п. 4.1 Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, встановлений міською радою, не може перевищувати граничного розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, визначеного діючим законодавством України.

За положеннями п. 4.2 Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Миколаєва становить: 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для нежитлових будівель і споруд; 2 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для житлових будинків.

Відповідно до п. 5.2 Порядку договір про пайову участь укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

11.07.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївські області затверджено Декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва «Будівля блоку побутових приміщень інв. №16003» за адресою м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/31, вид будівництва реконструкція. замовником є ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Грінтур-ЕКС.

Як вбачається зі зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, його вартість становить 5123,190 тис. грн.

Листом № 2050/02.02.01-22/12/14/14 від 24.09.2014 року Миколаївська міська рада повідомила ТОВ Грінтур-ЕКС про зобовязання товариства взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, у звязку з чим просила надати копії документів про загальну кошторисну вартість будівництва.

У відповідь на вказаний лист, ТОВ Грінтур-ЕКС направило на адресу Миколаївської міської ради лист, яким зазначило, що визначеним Декларацією видом будівництва є реконструкція, яка не передбачає забудову земельної ділянки та зміни зовнішньої конфігурації приміщення, з огляду на що ТОВ Грінтур-ЕКС не зобовязано брати пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

06.01.2015р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївські області затверджено Декларацію про готовність обєкта до експлуатації.

Як зазначає прокурор, відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 25.08.2011 року №8/22, відповідач був зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва шляхом укладення договору про пайову участь. Внаслідок ухилення відповідача від укладення договору пайової участі міська рада не отримала кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту.

Враховуючи несплату пайової участі ТОВ Грінтур-ЕКС, Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся з позовом до Господарського суду Волинської області про стягнення 255015,50 грн. збитків.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

З системного аналізу положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що саме на замовника покладено обов'язок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів.

Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (стаття 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до статей 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статей 4, 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Пунктом 2.1 Порядку, зокрема, визначено, що будівництво спорудження нового обєкта, а також реконструкція (у тому числі зміна функціонального призначення житлових приміщень на нежитлові),

Колегія суддів зазначає, що відповідач є замовником будівництва (реконструкції), а тому реконструкція, здійснена ним, охоплюється законодавчим визначенням забудови, виходячи з вказаних положень законодавства.

Відтак, твердження відповідача про те, що реконструкція не підпадає під дію ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та звільняє його від укладення договору про пайову участь є безпідставними.

Положеннями ч.9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зокрема, зазначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічні вимоги відображені в п. 5.2 Порядку.

Судова колегія зауважує, що такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах встановленого строку. Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські та адміністративно-господарські санкції.

Статтею 224 Господарського кодексу України, яка кореспондується з статтею 623 Цивільного кодексу України, передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення вимог частин другої, третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення і укладення договору та є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Миколаївська міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням "упущена вигода".

При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку з наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

Згідно з частиною 6 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд.

За положеннями п. 4.2 Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Миколаєва становить: 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для нежитлових будівель і споруд; 2 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для житлових будинків.

Відповідно до п. 4.4 Положення величина пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста визначається у договорі, укладеному із міською радою, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, без урахування витрат на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, облаштування внутрішніх та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 255015,50 грн. збитків, що становить 5 % від суми зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво за вирахуванням робіт по облаштуванню зовнішніх мереж (5123190 грн - 22880,00 грн *5%).

Перевіривши здійснений Миколаївською міською радою розрахунок розміру пайової участі у розвитку інфраструктури міста Миколаєва, який необхідно було сплатити ТОВ Грінтур-ЕКС, апеляційний господарський суд визнає його правильним та таким, що відповідає вимогам частини 6 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктам 4.2, 4.4 Порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає про наявність складу цивільного правопорушення в діях ТОВ Грінтур-ЕКС, а саме:

- протиправна поведінка: договір про пайову участь замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва всупереч вимогам статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відповідачем не укладено;

- збитки: внаслідок не виконання відповідачем вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради не отримала кошти у розмірі 255015,50 грн.;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками: внаслідок протиправних дій відповідача територіальній громаді м. Миколаєва завдано збитки у вигляді недоотримання надходжень до місцевого бюджету в розмірі 255015,50 грн.;

- вина: відповідач, не зважаючи на наявність у нього встановленого законом обов'язку брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, не звернувся до уповноваженого органу з приводу укладення договору та не перерахував 255015,50 грн. пайового внеску на створення та розвиток інфраструктури м. Миколаєва.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 12.07.2017 у справі № 3-729гс17 та у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 908/6327/15, від 07.05.2018 у справі № 908/6328/15, від 17.05.2018 у справі №918/708/17, від 25.05.2018 у справі №903/736/17, від 06.08.2018р. у справі №918/666/17.

За наведених обставин, вимоги Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 255015,50 грн. є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

З приводу тверджень відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частини першої ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об'єктивний, так і суб'єктивний моменти: об'єктивний - сам фактор порушення права, суб'єктивний - момент, коли особа довідалася чи могла довідатися про це порушення або особу, яка порушила право.

Згідно з частинами третьою, четвертою ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач заявив про застосування позовної давності у відзиві на позов від 02.02.2018, наданого до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи те, що предметом спору є стягнення збитків у зв'язку з неукладенням замовником будівництва договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, встановлену законом можливість замовника будівництва звернутися до органу місцевого самоврядування до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, початок перебігу позовної давності щодо стягнення завданих збитків внаслідок неукладення договору пайової участі та несплати коштів за ним пов'язаний з введенням об'єкта будівництва в експлуатацію.

Оскільки позов у цій справі подано 09.01.2018 (у перший робочий день після святкового), а Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації зареєстровано 06.01.2015, твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності є безпідставними.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.08.2018р. у справі №918/666/17.

З огляду на вищевикладене, неможливо погодитися з висновками суду першої інстанції, що між позивачем та відповідачем не виникло зобов'язальних правовідносин, з боку відповідача відсутні правопорушення прав та інтересів позивача, що можуть бути підставою для застосування такого виду відповідальності, як стягнення збитків (упущеної вигоди).

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків господарського суду попередньої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваного рішення не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Першого заступника прокурора Миколаївської області задоволенню.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2018р. по справі №915/20/18 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Грінтур-ЕКС (, 54001, АДРЕСА_1) на користь Миколаївської міської ради (, 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20) збитки у сумі 255015 (двісті пятдесят пять тисяч пятнадцять) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Грінтур-ЕКС (, 54001, АДРЕСА_1) на користь Прокуратури Миколаївської області (, р/р 0340, ОСОБА_6 казначейська служба України м. Києва, МФО 820172) 3825,24 грн. судового збору за подання позовної заяви та 5737,86 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 16.11.2018р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Ярош А.І.