ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Справа № 923/836/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., за участю секретаря судового засідання Фінарової О.Л. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Желдорстрой-Сервіс», місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Кольцова, 41/62, ідентифікаційний код юридичної особи: 31848754

до Фізичної особи-підприємця Сидоренко Ігоря Валерійовича, місцезнаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1

про стягнення 104165,26 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

25.09.2018 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Желдорстрой-Сервіс» (далі - Позивач) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сидоренко Ігоря Валерійовича (далі - Відповідач) заборгованості за договорами оренди № 21/10-2015 від 01.10.2015 року, № 16/07-2015 від 01.07.2015 року, № 16/10-2016 від 01.10.2016 року, № 16/07-2017 від 01.07.2017 року у розмірі 205700,00 грн. основного боргу; 3 % річних у розмірі 11079,77 грн.; інфляційних втрат у розмірі 47360,36 грн.; пені у розмірі 101522,87 грн., всього 365663,00 грн.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018 року, справа розподілена судді Остапенко Т.А.

Ухвалою від 28.09.2018 року позовні вимоги, викладені у позовній заяві, судом роз'єднані.

Дана справа містить вимоги про стягнення із Відповідача заборгованості у розмірі 104165,26 грн., яка складається із 60000,00 грн. - основного боргу, 12886,80 грн. - інфляційних втрат, 3073,81 грн. - 3 % річних, та 28204,85 грн. - пені, підставою яких є договір оренди № 21/10-2015 від 01.10.2015 року.

Ухвалою від 01.10.2018 року, позовну заяву, у зв'язку із невідповідністю ст. ст. 162, 164, 172 ГПК України залишено без руху.

11.10.2018 року Позивачем надано документи на усунення недоліків, про які зазначалося в ухвалі від 01.10.2018 року.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Херсонської області від 12.10.2018 року. Розгляд справи, на підставі ст. ст. 12, 247 ГПК України постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, перше засідання по справі призначено на 08.11.2018 року, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

01.11.2018 року, до початку розгляду справи по суті, Відповідачем надано заяву, у якій останній зазначив про визнання позовних вимог у повному обсязі. Справу просив розглядати без його участі.

Перевіривши заяву про визнання позовних вимог, суд прийняв її до розгляду.

08.11.2018 року представником Позивачем надано заяву про розгляд справи без їх участі.

З огляду на наведене, справа була розглянута за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, суд

в с т а н о в и в:

01.10.2015 року між ТОВ «Желдорстрой-Сервіс» (орендодавець, позивач) та ФОП Сидоренко І.В. (орендар,відповідач) укладено договір оренди № 21/10-2015 (далі - Договір) (а.с. 143-144).

Згідно умов, визначених у п. 1.1. Договору орендодавець зобов'язався надати в оренду, а орендар прийняти в оренду об'єкти нежитлового фонду за адресою: м. Херсон, вул. Паровозна, 7 - площадку площею 371 кв.м., навіс площею 48 кв.м за будівлею механічним майстерень, два приміщення площею 22 кв.м. та 9 кв.м. у будівлі механічних майстерень, а також площадку площею 660 кв.м. з бетонним покриттям за будівлею гаражів, приміщення площею 12 кв.м у будівлі гаражів та будівлю газогенераторної площею 16 кв.м.

У розділі 3 Договору сторонами узгоджено наступні ціна договору та порядок розрахунків.

Так, згідно п. 3.1. Договору вартість оренди, визначається договірною ціною, яка на день укладення договору - 01.10.2015 року, складає 6000,00 грн. Сторонами узгоджено, що, в наступному орендна плата перераховуватиметься щоквартально з урахуванням індексу інфляції за квартал.

Відповідно до п. 3.2. Договору, взаєморозрахунки проводяться, шляхом сплати рахунків, наданих орендодавцем до 20-го числа поточного місяця.

Факт виконання Позивачем зобов'язань за договором, виходячи із умов, зазначених у ньому, підтверджується рахунками та актами виконаних робіт за період з липня 2016 року по квітень 2017 року (а.с.17-36,157-175) на загальну суму 60000,00 грн. Акти виконаних робіт без будь-яких зауважень підписані обома сторонами договору.

Між тим, Відповідач взяті на себе за Договором зобов'язання із внесення орендної плати за користування майном, перелік якого наведений п. 1.1. Договору, не виконав, в результаті чого за період з липня 2016 року по квітень 2017 року у нього утворилася заборгованість на суму 60000,00 грн.

Претензія за вих. № 27 від 31.07.2018 року (а.с. 145-146), із вимогою про сплату заборгованості, що виникла, у тому числі і за вказаним договором, залишена Відповідачем без виконання.

Невиконання Відповідачем зобов'язань із внесення у визначені строки та розміри орендної плати стало підставою для звернення Позивача до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Дослідженими доказами підтверджено факт виконання Позивачем умов договору 21/10-2015 від 01.10.2015 року. Факт наявності у Відповідача заборгованості перед Відповідачем на вищевказану суму підтверджується також підписаним обома сторонами актами звіряння взаєморозрахунків від 01.03.2018 року (а.с.18 ), від 01.10.2018 року (а.с. 176). Отже заявлені Позивачем вимоги про стягнення 60000,00 грн. є законними та обґрунтованими.

Також, Позивачем до Відповідача заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 28204,85 грн., інфляційних втрат - 12886,60 грн. та 3 % річних - 3073,81 грн. Розрахунок яких додано до матеріалів позову (а.с. 177-179).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право на нарахування пені узгоджено сторонами у п. 4.4. Договору, яким визначено, що за затримку розрахунків з орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманих платежів за кожен день прострочки (останнім днем оплати є останній робочий день поточного місяця).

Перевіривши розрахунок пені, здійснений Позивачем (а.с. 178) за період з 01.08.2016 р. по 31.07.2018 р., суд вважає його обґрунтованим та задовольняє вимогу про стягнення пені у заявленій Позивачем сумі - 28204,85 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Порушення Відповідачем умов, укладеного із Позивачем договору оренди щодо строків виконання зобов'язання, підтверджено матеріалами справи, та не заперечується Відповідачем, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з Відповідача 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 177, 179) за прострочення грошового зобов'язання за Договором, доданий Позивачем до позову, суд задовольняє їх у розмірі 3073,81 грн. та 12886,60 грн., відповідно.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Встановивши, що дії відповідача по визнанню позовних вимог не суперечать закону і не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За подання позовної заяви з об'єднаними позовними вимогами Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5484,95 грн., за платіжним дорученням № 107 від 25.09.2018 року (зарахування судового збору до Державного бюджету судом перевірено). Оригінал платіжного доручення знаходиться у справі № 923/836/18 (а.с. 10).

Як зазначалося вище, ухвалою від 28.09.2018 року судом роз'єднано позовні вимоги та виділено в окремі провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі роз'єднання судом позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється. Після роз'єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.

Пунктом 3 ч.1 ст.163 ГПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

За вказаних обставин, у суду відсутні підстави як для здійснення перерахунку судового збору, сплаченого у достатньому розмірі за подання позовної заяви з об'єднаними вимогами майнового характеру, так і для покладення обов'язку на позивача по сплаті судового збору за кожною вимогою, виділеною у окреме провадження, як вимогою майнового характеру.

Розподіл судових витрат, до яких віднесено судовий збір, що був сплачений Позивачем за об'єднаними позовними вимогами у розмірі 365663,00 грн., здійснюється судом у цій справі.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За наведених обставин, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, Позивачу з Державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 2742,48 грн.

Решта судового збору у справі у розмірі 2742,48 грн., відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Желдорстрой-Сервіс» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидоренка Ігоря Валерійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Желдорстрой-Сервіс» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Кольцова, 41/62, ідентифікаційний код юридичної особи: 31848754) заборгованість за договором оренди № 21/10-2015 від 01.10.2015 року, яка складається із основного боргу - 60000,00 грн.; 3 % річних - 3073,81 грн.; інфляційних втрат - 12886,60 грн.; пені - 28204,85 грн., а також судовий збір у розмірі 2742,48 грн.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Желдорстрой-Сервіс» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Кольцова, 41/62, ідентифікаційний код юридичної особи: 31848754) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2742,48 грн., сплачений ними відповідно до платіжного доручення № 107 від 25.09.2018 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/836/18

4. Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам по справі.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено 13.11.2018 року

Суддя Т.А. Остапенко