Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" листопада 2018 р. Справа № 906/555/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Ткачук Л. В. - представник за дов. № 5/4/4-206 від 18.01.2018

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" (м. Житомир)

до Фізичної особи - підприємця Горбунова Івана Валерійовича (с. Тетерівка, Житомирський район, Житомирська область)

про стягнення 33776,41 грн.

В засіданні суду 08.11.2018 оголошувалась перерва до 11:40 09.11.2018 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Державна установа "Житомирська виправна колонія (№4)" звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ФОП Горбунова Івана Валерійовича за договором №36-Г від 01.02.2018 33776,41 грн. заборгованості, з яких, 30728,00 грн. основного боргу, 2801,24 грн. пені та 247,17 грн. 3% річних.

Як на підставу для звернення до суду вказано порушення строків оплати за зобов'язанням з посиланням на ст. ст. 530, 610 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 12.07.2018 господарський суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив справу до розгляду на 14.08.2018 о 14:20, зобов'язав сторони надати суду необхідні документи згідно з резолютивною частиною цієї ухвали.

Ухвалою від 07.09.2018 господарський суд продовжив термін підготовчого провадження у справі по 10.10.2018, відклав розгляд справи, зобов'язав сторін надати суду документи згідно з її резолютивною частиною (а. с. 88).

Ухвалою від 10.10.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с.117).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю; надала лист від 09.11.2018, вих. № 5/4/4/-3827 разом з копією журналу за 02.02.2018, відповідно до якого наведено формулу суми до сплати на одного засудженого за один робочий день, яка підлягає сплаті від контрагента установі; додатково повідомлено, що станом на 09.11.2018 від відповідача кошти для погашення заборгованості, згідно з договором, на рахунок позивача не надходили.

Представник відповідача в засідання суду не прибув. В засіданні суду 10.10.2018 заперечив проти надання засудженими послуг, передбачених договором №36-Г від 01.02.2018; вказав на відсутність підтверджуючих доказів у позивача про надання відповідачем заявок у зв'язку із необхідністю у наданні засуджених для виконання певних видів робіт; письмового відзиву на позовну заяву суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01.02.2018 між Державною установою "Житомирська виправна колонія (№4)" (установа/позивач) і Фізичною особою - підприємцем Горбуновим Іваном Валерійовичем (замовник/відповідач) було укладено договір № 36-Г про надання робочої сили (далі - договір) (а. с.11-13), відповідно до п.1.1. якого установа зобов'язується протягом дії цього договору надавати замовнику послуги по наданню робочої сили з числа засуджених, які перебувають у дільниці соціальної реабілітації та які будуть виконувати роботи згідно із заявками в кількості до 10 чоловік, для залучення засуджених до оплачуваної праці, а замовник зобов'язується забезпечити трудову діяльність засуджених і виплатити засудженим заробітну плату за виконану роботу відповідно до табелю виконаної роботи спецконтингентом, надалі додатки до даного договору. Засуджені в договорі іменуються "спецконтингент" (п. 1.2. договору).

Відповідно до пунктів 2.1. - 2.4. договору орієнтована вартість послуг, які надає установа за цим договором, становить 670140,00 грн. за термін дії договору. Оплата проводиться за фактично відпрацьований час. Табеля і наряди виконання робіт спецконтингентом складаються замовником в кінці поточного місяця. Розрахунки за виконання робіт здійснюються замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок установи не пізніше 3 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 3.1.1. договору установа зобов'язується своєчасно надавати спецконтингент по заявці замовника.

Пунктом 3.2. договору передбачено обов'язки замовника: забезпечити щоденний облік виконаних робіт робітниками із числа засуджених, які оформлюються нарядами (п. 3.2.6. договору); забезпечити розрахунки за виконані роботи в обсягах, згідно акту виконаних робіт або нарядів (п. 3.2.7. договору); забезпечити заробітну плату одного робітника із числа засуджених не менше 3723,00 грн. та нарахування на заробітну плату в розмірі 50 % згідно з діючим законодавством України (п. 3.2.8. договору).

Згідно з п. 4.6. договору сторонами погоджено, що за прострочення розрахунків за надані послуги замовник сплачує установі пеню, що нараховується на несплачену суму за кожен день прострочення платежу за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла на період прострочення. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, у випадку прострочення оплати, замовник сплачує установі 3 % річних від простроченої суми.

Згідно з п. 7.5 договору у разі, коли замовник не розрахувався за виконані обсяги наданих робіт згідно з цим договором, установа має право достроково розірвати договір; при цьому замовник не звільняється від виконання договірних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, за лютий - березень 2018 року установою були надані послуги на загальну суму 30728,00 грн., з яких 18700,00 грн. - за лютий 2018 р., 12028,00 грн. - за березень 2018 р., про що свідчать акти виконання робіт (надання послуг) №7 від 30.03.2018 і №5 від 28.02.2018, які відповідачем не підписано (а.с.42,43).

Позивачем зазначено, що оригінали вказаних актів були направлені відповідачу для підпису та оплати, про що свідчить супровідні листи та фіскальні чеки, які є в матеріалах справи (а. с. 44 - 47). Однак, акти виконання робіт не були підписані та повернуті відповідачем, кошти відповідачем позивачу також сплачені не були.

Позивачем направлялась відповідачу претензію від 04.05.2018, вих. № 5/4/4-1613 (а. с. 48, 49) щодо оплати суми боргу, однак відповіді не отримано.

За вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг є оплатним, відтак одним із основних обов'язків замовника є оплата їх вартості. Ціна - грошове відображення вартості послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пунктів 1.2. та 2.1. Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі", затвердженої Наказом Мін'юсту від 07.03.2013 № 396/5 (далі - Інструкція) засуджені залучаються до праці, зокрема, на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; засуджені до обмеження волі залучаються до праці на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров'я, спеціальності.

Пунктом 5.1. Інструкції встановлено, що праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості.

3. Щодо позовних вимог в частині стягнення 30728,00 грн. основного боргу.

В підтвердження факту надання спецконтингентом обумовлених договором послуг відповідачу, позивач посилається, на такі документи: табелі обліку використання робочого часу за лютий - березень 2018 року (а. с. 14-16; 18-20), розрахункові відомості на зарплату засуджених за лютий - березень 2018 року (а. с.17; 21), рознарядки на вивід засуджених дільниці соціальної реабілітації до праці (контрагентських робіт) за лютий 2018 (а. с. 22-33) та за період з 01.03.2018 до 16.03.2018 (а. с. 34-41), акти виконання робіт (надання послуг): № 7 від 30.03.2018 (а. с. 42) та № 5 від 28.02.2018 (а. с. 43), які складені позивачем та не підписані відповідачем, журнал № 05-45 прийому (здачі) засуджених дільниці соціальної реабілітації персоналом установи (а. с. 138-159).

Так, з даних журналу № 05-45 прийому (здачі) засуджених дільниці соціальної реабілітації персоналом установи (а.с.138-159) встановлено, що:

- в лютому 2018 до відповідача для виконання робіт направлялись такі засуджені: ОСОБА_3 (18 робочих днів), ОСОБА_4 (17 робочих днів), ОСОБА_5 (1 робочий день), ОСОБА_6 (12 робочих днів), ОСОБА_7 (1 робочий день), ОСОБА_8 (8 робочих днів), ОСОБА_9 (1 роб. день), ОСОБА_10 (19 роб. днів), ОСОБА_11 (5 робочих днів), ОСОБА_12 (1 робочий день), ОСОБА_13 (6 робочих днів), ОСОБА_14 (1 робочий день), ОСОБА_15 (1 робочий день), ОСОБА_16 (1 робочий день);

- в березні 2018 до відповідача для виконання робіт направлялись такі засуджені: ОСОБА_3 (13 робочих днів), ОСОБА_4 (4 робочих днів), ОСОБА_10 (11 робочих днів), ОСОБА_17 (6 робочих днів), ОСОБА_14 (3 робочих дня), ОСОБА_16 (9 робочих днів); ОСОБА_18 (2 робочих дні), ОСОБА_6 (5 робочих днів), ОСОБА_11 (6 робочих днів), ОСОБА_19 (1 робочий день), ОСОБА_20 (1 роб. день), ОСОБА_21 (1 роб. день), ОСОБА_23 (1 роб. день), ОСОБА_15 (1 робочий день).

Посадовими особами позивача та засудженими підтверджено обставини перебування спецконтингенту на роботі у відповідача у лютому та березні 2018 р., про що свідчать відповідні рапорти та пояснення, які є в матеріалах справи (а. с. 126-137).

Зважаючи на накази начальника ДУ "Житомирська виправна колонія (№4)" "Про вивід засуджених в вихідний день" від 02.02.2018 (а. с. 119), від 09.02.2018 (а. с.120), від 16.02.2018 (а. с. 121), від 23.02.2018 (а. с. 122), від 02.03.2018 (а. с. 123), від 07.03.2018 (а. с.124), від 07.03.2018 (а. с.125), у лютому 2018 року нараховувалось 24 робочі дні, а у березні - 27.

У листі позивача від 09.11.2018, вих. № 5/4/4/-3827 наведено формулу, за якою проводився розрахунок заробітної плати на одного засудженого за один робочий день:

СС1=(ЗПмін.+(ЗПмін.*50%))/РДміс.,

де СС1 - сума до сплати на одного засудженого на один робочий день;

- ЗПмін. - мінімальна заробітна плата за місяць (у лютому - березні 2018 року - 3723,00 грн.);

- 50% - доходи від працевикористання засуджених, які нараховуються згідно з постановою Кабінету міністрів України від 22.04.1999 № 653 "Про заходи забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби";

- РДміс. - кількість робочих днів у звітному місяці.

За розрахунком суду, проведеним на підставі документів, наявних в матеріалах справи, встановлено більшу суму боргу за договором, ніж заявлено у позовній заяві.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованих сум основного боргу, в порядку передбаченому у ГПК України, до задоволення підлягає основний борг в межах заявлених позовних вимог - 30728,00 грн.

4. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 2801,24 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2801,24 грн. посилаючись на п. 4.6. договору, відповідно до якого за прострочення розрахунків за надані послуги замовник сплачує установі пеню, що нараховується на несплачену суму за кожен день прострочення платежу за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла на період прострочення.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із вказаних норм чинного законодавства можна зробити висновок, що неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є договірним видом забезпечення виконання зобов'язання.

Однак, дослідивши умови спірного договору та документи надані в підтвердження наданих послуг, суд дійшов висновку, що позивачем порушено його умови, з огляду на такі обставини.

В порушення п.1.1. договору матеріали справи не містять заявок відповідача щодо необхідності послуги по наданню робочої сили.

Крім того, за умовами п. 2.3. договору табеля та наряди виконання робіт спецконтингентом складаються замовником в кінці поточного місяця.

В матеріалах справи є табеля обліку використання робочого часу за лютий-березень 2018 року, а також рознарядки на вивід засуджених дільниці соціальної реабілітації до праці (контрагентських робіт), складені позивачем.

У зв'язку з цим слід зазначити, що рознарядка фактично є формою внутрішньої документації колонії, за якою адміністрація визначає для певного списку засуджених місце та вид робіт на певний проміжок часу; в той же час, договором між сторонами не передбачалась наявність рознарядок.

Отже, позивачем не надано до матеріалів справи наряди виконання робіт спецконтингентом, складені відповідачем.

Також слід зазначити, що дані по спецконтингенту, вказані у рознарядках на вивід засуджених дільниці соціальної реабілітації до праці (контрагентських робіт) та журналі № 05-45 прийому (здачі) засуджених дільниці соціальної реабілітації персоналом установи відрізняються. Дані, викладені у розрахункових відомостях за лютий-березнь 2018 містять інформацію щодо більшості осіб, які не працювали у відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач, як сторона договору та учасник господарських правовідносин, повинен був контролювати, забезпечити належне, своєчасне та відповідно до умов договору виконання та дотримання договору № 36-Г про надання робочої сили від 01.02.2018, тому суд вважає, що у позивача не виникло право на нарахування пені.

Отже, вимога позивача в частині стягнення з відповідача 2801,24 грн. пені є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

5. Стосовно обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних у розмірі 247,17 грн., згідно з розрахунком, викладеним у позовній заяві.

Приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком 3% річних, наведеним у позовній заяві, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 247,17 грн. за період з 05.03.2018 до 22.06.2018.

Перевіривши правильність проведених позивачем нарахувань 3% річних, господарський суд встановив, що розрахунок 3% річних є правильним. З врахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 247,17 грн.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Зважаючи на пояснення представника позивача - заступника начальника з працевлаштування ОСОБА_22 судом з'ясовано, що направлення засуджених на роботу здійснювалось за усними заявками відповідача, який власним транспортом забирав засуджених та привозив їх назад; у позивача ведуться журнали обліку годин роботи; засуджені відбувають на місце роботи у супроводі посадової особи, яка перебувала з ними до закінчення роботи; зазначив, що відповідач просив відстрочку у погашенні заборгованості за спірний період.

Відсутність підписаних між сторонами актів виконання робіт не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплати праці засуджених (спецконтингенту).

Станом на дату розгляду справи, відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи факт невиконання належним чином обов'язку зі оплати отриманих послуг на підставі договору про надання робочої сили №36-Г від 01.02.2018 за лютий - березень 2018 р., відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 30728,00 грн. боргу.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 30975,17 грн., з яких 30728,00 грн. основного боргу, 247,17 грн. 3% річних.

В частині стягнення суми пені у розмірі 2801,24 грн. слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Горбунова Івана Валерійовича (12420, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" (10001, м. Житомир, проспект Незалежності,172, ):

- 30728,00 грн. основного боргу;

- 244,64 грн. 3% річних;

- 1762,00 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 2801,24 грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.11.2018.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам (реком. з повідомл.)