РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2018Справа № 910/12303/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної Марини Анатоліївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпортно-експортна компанія "Торгдіал"

про стягнення 534 335,79 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариство "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної Марини Анатоліївни до товариства з обмеженою відповідальністю "Імпортно-експортна компанія "Торгдіал" про стягнення 534 335,79 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2016 року належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати та комунальним послугам, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.09.2018. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

12.10.2018 від позивача надійшла заява з доданими документами на виконання вимог ухвали суду.

19.10.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує з підстав необґрунтованості.

16.10.2018 від позивача надійшла клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки дана справа потребує детального розгляду спору та з'ясування всіх обставин справи. Позивач вказує на те, що даний спір у зв'язку з його складністю, кількістю учасників справи, особливостями предмета доказування не може бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження та для правильного врегулювання спору дана справа, на думку позивача, має бути розглянута у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом розглянуто подане позивачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відхилено його з огляду на те, що в силу приписів ст. ст. 247, 250 ГПК України даний спір підлягає розглядові тільки в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Посилання позивача на те, що дана справа потребує детального розгляду спору та з'ясування всіх обставин справи, суд не може прийняти в якості достатньої підстави для постановлення ухвали про розгляд справи у судовому засіданні, оскільки розгляд справи та з'ясування всіх обставин справи є завданням та прерогативою суду та може і має бути досягнуто без призначення судового засідання.

Позивач у своїх запереченнях проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не навів суду будь-яких обґрунтувань та не надав будь-яких доказів в чому саме полягає складність даного спору та в чому полягають особливості предмету доказування у даному спорі.

Суд повторно наголошує на тому, що при відкритті провадження у справі судом враховано положення ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Судом встановлено, що учасниками даного спору є позивач та відповідач та звертаючись до суду з клопотанням позивач не навів суду будь-яких пояснень, міркувань та не зазначив про необхідність подання ним відповідних доказів, клопотань, які мають бути вирішені у судовому засіданні.

Таким чином, суд відхиляє як необґрунтоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» (далі - Банк) до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016, та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення повноважень тимчасового адміністратора Банку Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в Банку до 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Банку та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2018 за № 994 було приз ні-:єн: Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «ХРЕЩАТИК» Славкіну Марину Анатоліївну.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.05.2018 за №1452 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Банка та повноваження ліквідатора Банка (Славкіної Марини Анатоліївни на 2 роки по 05.06.2020 включно.

01 липня 2016 року між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» (далі - «Позивач та/або Орендодавець, та/або Банк») та Товариством З Обмеженою Відповідальністю «Імпортно-Експортна Компанія «ТОРГДІАЛ» (далі - «Відповідач та/або Орендар») укладено Договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір або Договір оренди).

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.3. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) нежитлові приміщення, загальною площею 582,0 кв.м, з яких 383,9 кв.м розташовані на 1-му поверсі та 198,1 кв.м у підвалі, та знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8 (далі за текстом - Приміщення), для здійснення господарської діяльності відповідно до Статуту Орендаря.

Згідно з пунктами 2.1-2.4 Договору передача орендованого приміщення орендодавцем, прийняття його орендарем і повернення його при припиненні або розірванні даного Договору оформлюються Актами прийому-передачі, підписаними орендодавцем та орендарем. В Актах прийому-передачі вказуються: площа орендованого приміщення, склад та перелік майна, що передається в оренду, його стан, інвентаризаційна вартість, кількість телефонних ліній та їх номера, а також показники всіх лічильників послуг, що надаються (електроенергія, холодне водопостачання і т.п.), встановлених в орендованому приміщенні. Складання і підписання Актів прийому-передачі орендованого приміщення проводиться уповноваженими представниками орендодавця та орендаря безпосередньо при передач приміщення. Належним чином оформлений Акт прийому-передачі орендованого приміщення від орендодавця до орендаря є підставою для нарахування та сплати за оренду, передбаченої даним Договором. У разі закінчення строку дії цього Договору оренди чи його дострокового розірвання/припинення, повернення орендованого приміщення орендодавцю здійснюється в аналогічному порядку із складанням акту прийому-передачі. Обов'язок по складанню акту прийому-передачі покладається на сторону, яка здійснює передачу приміщення. Акт прийому-передачі є невід'ємною частиною даного Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови Договору, передавши Відповідачу об'єкт оренди, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання частини нежилого приміщення від 01.07.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли орендні правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України і згідно зі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

У відповідності до пунктів 3.1 та 3.2 Договору плата за оренду приміщення здійснюється орендарем в національній валюті в України згідно з цим Договором на підставі Актів прийому-передачі приміщення. За домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті Україні та відповідно до розрахунку загальна сума орендної плати за місяць становить 115 785,00 грн. , у т.ч. ПДВ - 19 297,50 грн.

Згідно пункту 3.3. Договору розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі цього Договору, шляхом перерахування Орендарем на рахунок Орендодавця суми, визначеної відповідно до умов п.3.2. даного Договору, не пізніше 15-го числа місяця, за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі Приміщення в оренду.

За умовами п. 3.6 Договору до складу орендної плати не входять витрати на комунальні та експлуатаційні послуги, а також орендні платежі за земельну ділянку і сплачуються за фактичними витратами пропорційно площі, що орендується. Комунальні послуги за даним Договором включають: послуги водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення (в опалюваний період), інші експлуатаційні витрати (плати за користування площами спільного використання, дератизація, дезінсекція, вивіз сміття та ін.) та орендні платежі за земельну ділянку на якій розташовано приміщення. Орендодавець на підставі рахунків постачальників послуг у термін до 20-го числа кожного місяця виставляє орендарю рахунок на відшкодування його витрат (оплата за користування площами загального використання: ліфт, коридор, туалетні кімнати, сходи та ін.). Орендар в термін до 30-го числа кожного місяця оплачує орендодавцю виставлений рахунок. При несвоєчасному перерахуванні/внесення плати орендарем більше 15 днів орендодавець може призупинити право користування комунальними послугами на строк до повного погашення заборгованості.

За твердженням позивача, в період дії договору Орендар не виконував його умови належним чином, не сплачував орендну плату вчасно, а також комунальні платежі, в результаті чого виникла заборгованість по орендній платі в сумі 329 412,32 грн. та комунальним послугам в сумі 136 803,39 грн. відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку.

Згідно пункту 8.1. Договору, даний Договір укладено строком на один рік: з 01 липня 2016 року по 01 липня 2017 року.

Додатковим договором від 26 червня 2017 року про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення 01 липня 2016 року, встановлено строк дії Договору: з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

За змістом пункту 8.5. Договору, даний Договір припиняється у разі:

закінчення строку, на який було укладено даний Договір оренди;

достроково за взаємною згодою Сторін, а також в односторонньому порядку згідно п.8.4. цього Договору, за рішенням суду при не виконанні Сторонами зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що повернення орендованого Приміщення у разі закінчення строку дії цього Договору чи його дострокового розірвання/припинення здійснюється із складанням акту прийому-передачі.

Згідно Додаткового договору від 26 червня 2017 року про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року, Договір було достроково розірвано з 10 листопада 2017 року.

Приміщення повернуто Орендодавцю по акту приймання-передавання частини нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8, від 10 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач добросовісно кожен місяць вносив вказану суму відповідно до Договору оренди, що підтверджується відповідними виписками платіжних доручень.

Як встановлено судом, згідно Розрахунку ТОВ «ІЕК «Торгдіал» з вересня 2016 року по вересень 2017 року сплачувало орендну плату у розмірі 115 785, 00 грн.

З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості з оплати орендної плати вбачається, що позивач у графі «Нараховано, грн..» за серпень 2017 року вказав суму - 127 259, 53 грн, за вересень 2017 року - 250 271,90 грн., за жовтень 2017 року - 137 176, 64 грн.

Проте суд погоджується із твердженням відповідача , що ані у тексті позовної заяви, ані у розрахунку не наведено обґрунтування такого одностороннього збільшення орендної плати за Приміщення.

Відповідно до п.3.9 розмір орендної плати за даним Договором може збільшуватись з ініціативи Орендодавця у випадках:

збільшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, встановлених державними органами влади;

збільшення цін і тарифів, що впливають на їхній розмір;

відповідно до зміни пропозицій на ринку найму нерухомості.

Відповідно до п.3.9 Договору оренди Орендодавець повинен письмово повідомити Орендаря про зміну орендної плати шляхом надсилання рекомендованого листа та/або передачі письмового повідомлення під розписку працівнику Орендаря у строк не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати зміни розміру орендної плати.

Відповідно до п.8.3 Договору оренди зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою Сторін та оформлюються укладанням додаткового договору в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України (далі - «ГК України») орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, оскільки ПАТ «КБ Хрещатик» не повідомляв у будь-якій формі відповідно до п.3.9 Договору оренди ТОВ «ІЕК «Торгдіал» про збільшення орендної плати та матеріали справи також не містять доказів такого повідомлення, то суд приходить до висновку що жодних правових підстав для збільшення суми орендної плати немає, а тому позивачем здійснено невірний розрахунок заборгованості з орендної плати по Договору.

З матеріалів справи вбачається, що жодних додаткових договорів між Орендодавцем та Орендарем стосовно збільшення орендної плати не укладалось.

Судом враховано, що нарахування Позивачем орендної плати за серпень, вересень та жовтень 2017 року у більшому розмірі, ніж це визначено Договором оренди, є незаконним. Позивачем не обґрунтовано та не доведено у Позовній заяві збільшення розміру орендної плати за серпень, вересень та жовтень 2017 року.

Суд здійснивши перерахунок суми заборгованості, встановив, що належною до сплати сумою заборгованості відповідачем на користь позивача за умовами Договору оренди є 115 785 грн. 00 коп. за жовтень 2017 та 34 735 грн. 50 коп. за листопад 2017, що разом становить 150 520 грн. 50 коп., а не 329 412 грн. 32 коп., як нараховано позивачем.

Судом встановлено, що за умовами п. 3.6 Договору до складу орендної плати не входять витрати на комунальні та експлуатаційні послуги, таким чином суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 136 803 грн. 39 коп. підлягає стягненню у повному обсязі.

Щодо вимог заявлених позивачем про стягнення із відповідача суми пені у розмірі 68 120 грн. 08 коп.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6.2. Договору у разі несвоєчасного перерахування Орендарем платежів по орендній платі Орендодавцю відповідно до умов даного Договору, Орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу, за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, пеня може бути розрахована лише за шість місяців з дня виникнення прострочення та стягнена в межах року, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою. (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.02.11. № 46/395).

До позовної заяви позивачем додано розрахунок пені за прострочення сплати орендних платежів відповідно до умов вказаного вище пункту Договору. З розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню за період з 16.08.2017 по 31.07.2018 на суму заборгованості 11 474,53; з 16.09.2017 по31.07.2018 на суму заборгованості 134 486,90; з 16.10.2017 по 31.07.2018 на суму заборгованості 137 176,64; з 16.11.2017 по 31.07.2018 на суму заборгованості 46 274,25. Загальна сума нарахованої пені відповідно до наданого розрахунку становить 68 120 грн. 08 коп.

Як вже було визначено судом вище, позивачем не вірно визначено суму основної заборгованості з орендної плати, окрім того, позивачем не вірно визначено період нарахування пені, який припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, таким чином, суд, здійснюючи перерахунок нарахованої пені, прийшов до висновку, що за період з 16.10.2017 по 13.04.2018 на суму заборгованості 115 785 грн. розмір пені становить 17 123 грн. 49 коп. та за період з 16.11.2017 по 13.04.2018 на суму заборгованості 34 735 грн. 50 коп. розмір пені становить 4 361 грн. 45 коп. Таким чином, відповідно до здійсненого судом перерахунку, загальна сума пені, що належить до стягнення з відповідача за прострочення виконання грошових зобов'язань становить 21 484 грн. 94 коп.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості, що відповідно до здійсненого судом перерахунку становить 308 808 грн. 83 коп., з яких: 150 520 грн. 50 коп. заборгованість по орендним платежам, 136 803 грн. 39 коп. заборгованість по комунальним послугам та 21 484 грн. 94 коп. пені.

Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариство "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної Марини Анатоліївни до товариства з обмеженою відповідальністю "Імпортно-експортна компанія "Торгдіал" про стягнення 534 335 грн. 79 коп. підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ч. 1, 3 ст. 13, ч.1 ст. 14, ст.ст. 73, 74, 86, 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариство "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпортно-експортна компанія "Торгдіал" (вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, оф. 201, м. Київ, 01042; ідентифікаційний код:36757500) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А; ідентифікаційний код: 19364259) заборгованість з орендної плати в розмірі 150 520 (сто п'ятдесят тисяч п'ятсот двадцять) грн. 50 коп. заборгованість з оплати комунальних послуг в розмірі 136 803 (сто тридцять шість тисяч вісімсот три) грн. 39 коп., 21 484 (двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят чотири) грн. 94 коп. пені та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 632 (чотири тисячі шістсот тридцять дві) грн. 13 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий