СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. Справа № 905/717/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Стойка О.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Трубникової Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Косенко С.С., адвокат, свідоцтво №2157 від 15.03.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", с. Новоселидівка, Донецька область (вх. № 314 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.18 року (повний текст складено 18.07.2017 року у м.Харкові) суддя Чернова О.В. у справі №905/717/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Бакланова Олексія Олексійовича, м.Селидове, Донецька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", с.Новоселидівка, Донецька область

про стягнення 209 242, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.02.2018р. позивач, Фізична особа-підприємець Бакланов Олексій Олексійович, м.Селідове, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ «Мінова Україна», с.Новоселидівка, Мар'їнський район, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 77 220 грн., пені в розмірі 126 640,80 грн., 3 % річних в розмірі 1041 грн., інфляційних втрат в розмірі 4340,53 грн. (а.с. 3-6).

Згідно ухвали господарського суду Донецької області від 18.04.2018 року розгляд справи відбувався за правилами загального позовного провадження (а.с. 1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.07.2018р. у даній справі позов задоволений частково (а.с.76-78).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», с.Новоселидівка, Мар'їнський район, Донецька область на користь Фізичної особи-підприємця Бакланова Олексія Олексійовича, м. Селідове, Донецька область основний борг в сумі 77220 грн., три проценти річних в розмірі 1028,19 грн., інфляцію в сумі 3373,41 грн. та пеню в сумі 10220,54 грн., судовий збір в сумі 1397,90 грн. В решті позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем доведений факт передачі товару відповідачу та його несплата у встановлені договором строки, а відтак вимога щодо стягнення боргу є обґрунтованою та документально підтвердженою.

Що стосується стягнення пені, то за висновками суду, позивачем при нарахуванні пені на суму заборгованості, невірно було зазначено період її нарахування, тому в цій частині суд частково задовольнив позовні вимоги у сумі 10220,54 грн.

За висновками суду позивачем при розрахунку інфляційних втрат помилково була нарахована інфляція за жовтень 2017 року, відповідно сума до стягнення складає 3373, 41 грн.

Щодо стягнення 3% річних, при перерахунку суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок є арифметично невірним, оскільки вірним періодом нарахування, за висновком суду, є 21.10.2017 по 31.03.2018 на суму 1028,19 грн.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», с. Новоселидівка, Донецька область звернувся з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення, в якій, посилаючись на невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2018р. по справі № 905/717/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі ( а.с. 86-87).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач послався на те, що висновки суду не відповідають фактичним матеріалам справи, також судом було неправильно застосовано ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» від 20.12.1997 року №1442.

Одночасно з цим, судом першої інстанції не проаналізовано, яким саме чином відбувалася поставка палива в каністрах, оскільки відповідно до положень Постанови КМУ №1442 від 20.12.1997, забороняється продаж приватними особами у каністрах або іншій тарі, та доказів наявності 158 каністр у власності чи користування позивачем не надано.

Скаржник зауважує, що в судовому рішенні надана кваліфікація укладеному між сторонами договору, виходячи зі змісту прав, обов'язків та предмету, як договору про надання послуг, проте з переліку КВЕД (кваліфікації видів економічної діяльності) зазначена категорія не включає в себе посередницькі роботи (послуги) такі як придбання нафтопродуктів або будь-які інші посередницькі послуги в сфері обігу нафтопродуктів.

Крім того, в матеріалах справи містяться дві накладні з однаковим об'ємом та найменуванням продуктів, але за різною ціною, та виникає певний сумнів щодо існування ділової мети в такій господарській операції.

Апелянт зазначає, що наявність підтверджуючих поставку документів не виключає можливості фіктивної господарської операції, до того ж скаржник вказує про те, що акт виконаних робіт (послуг) не було отримано відповідачем в день поставки, і навіть із позовною заявою, позивачем також надано не було і підтверджуючих документів про відправку та отримання рахунку відповідачем.

Також в матеріалах справи відсутня товаро-транспортна накладна, без якої неможливо встановити факт господарської операції та поставку нафтопродуктів, тому що великий об'єм нафтопродуктів потребує спеціального обладнання для його транспортування, судом не враховано, що у відповідача відсутнє відповідне сховище та приміщення для зберігання нафтопродуктів, в обґрунтування чого посилається на п.5.4.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів та підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р., ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та на судову практику в адміністративних справах, щодо належності доказів та підтвердження проведення господарської операції платника податків.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.08.2018р. було відкрито апеляційне провадження у справі №905/717/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», с. Новоселидівка, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2018р. по справі №905/717/18.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін (а.с.98-100).

Позивач зазначає про те, що у виписці з ЄДРПОУ позивача зазначений перелік видів господарської діяльності першої та другої груп, згідно КВЕД, зокрема, 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і побідними продуктами, відповідно ФОП Бакланов О.О. має право займатися господарською діяльністю, яка є предметом спору (а.с 98-100).

Позивачем вказано про те, що відповідно до видаткової накладної СФ-0000034 від 05.08.2017 року ФОП Бакланов О.О. отримав від ТОВ «Альтсервісгруп» нафтопродукти, крім того, в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують факт здійснення господарської операції з боку позивача.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.09.2018р. справу №905/717/18 було призначено до розгляду на 10.10.2018 року об 11:45.

Указом Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд та Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №295/2018 переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду та Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлень голів новоутворених судів про початок роботи новоутворених судів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднено в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 року.

Відповідно до ч.ч. 5,7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2018 року, справу №905/507/18 прийнято до провадження та призначено на 14.11.2018 року о 10:00 год.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 року у зв»язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Зубченко І.В., сформовано наступний склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідач (Апелянт) у судове засідання з'явився, просив задовольнити апеляційну скаргу та підтримав викладені у ній обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» є юридичною особою (ідентифікаційний код 35833631).

Відповідач, Фізична особа-підприємець Бакланов Олексій Олексійович є фізичною особою-підприємцем (код НОМЕР_1), що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ (а.с. 13).

03.08.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Баклановим Олексієм Олексійовичем (Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» (Замовником) укладено договір №1/08-2017р. (а.с. 16-17).

Згідно умов п.2.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) Виконавець зобов'язується виконати посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів, виконати посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів. (а.с. 18).

Відповідно до п. 2.2 договору, Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п.3.1 договору ( в редакції додатково угоди № 2 від 07.08.2017р.), виконавець зобов'язується виконати посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів для Замовника згідно калькуляції вартості робіт (специфікації до договору), а посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів шляхом придбання талонів на нафтопродукти на загальну суму 34 500,00 за бензин А 95, 42 720,00 грн. - дизельне паливо, які необхідні Замовнику, обміну на нафтопродукти та доставку їх на об'єкт Замовника (на вимогу Замовника) в тарі об'ємах 20л кожна (а.с. 19).

Замовник зобов'язаний надати виконавцю необхідне обладнання та транспортний засіб, а також спеціальну ємність для доставки сировини, у тому числі нафтопродуктів. У випадку відсутності необхідного обладнання, транспортного засобу, спеціальних ємностей, сторони дійшли згоди використовувати обладнання, транспортний засіб, спеціальні ємності виконавця, за експлуатацію яких, замовник зобов'язується компенсувати грошову суму рівну зносу виробів у звичайних умовах експлуатації (п. 3.2. в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р).

Умовами п.4.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) передбачено, що вартість робіт (послуг) згідно даного договору складає 500 000,00 грн. без НДС у рік, у вартість робіт (послуг) по даного договору не входить вартість сировини, у тому числі нафтопродуктів, необхідних Замовнику.

Вартість сировини, у тому числі нафтопродуктів, відшкодовується в порядку та в сумі, яка визначена додатковою угодою до договору, укладеними на момент отримання Виконавцем від Замовника заказу на посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів, шляхом придбання талонів на нафтопродукти, які необхідні Замовнику, обміну талонів на нафтопродукти та доставку їх на об'єкт Замовника.

Згідно п.4.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) оплата за виконання роботи проводиться протягом 5 робочих днів на підставі акту виконаних робіт, а оплата за посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів, протягом 5 робочих днів після прийняття Замовником сировини від Виконавця.

Відповідно до п.5.3 договору сторона, яка порушила зобов'язання, визначені цим договором або діючим законодавством України, зобов'язана виплатити штрафні санкції стороні права та законні інтереси якої були порушені, у розмірі 0,1 % від суми договору, але не менше однієї облікової ставки НБУ на момент встановлення штрафу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та дії до « 31» грудня 2017р., в частині фінансових зобов'язань до повного їх виконання.

Договір №1/08/2017 від 03.08.2017р. підписаний сторонами у встановленому законом порядку та скріплений печатками підприємств.

До укладеного договору між сторонами було підписано Специфікацію, відповідно до якої вартість робіт за посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів складає 600000,00 грн. (а.с. 15).

Виходячи зі змісту наданої до матеріалів справи видаткової накладної №14/10-17 від 14.10.2017р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну 77200,00 грн. (а.с. 24).

14.10.2017р. сторонами складено акт приймання-передачі, згідно якого виконавець доставив на об'єкт замовника нафтопродукті в ємкостях 20л кожна на загальну суму 34 500,00 за бензин А95, 42720,00 грн.- дизельне паливо, які необхідні замовнику. Замовник підтвердив, що Виконавець придбав талони на нафтопродукти, обміняв їх на нафтопродукти та нафтопродукти були поставлені на об'єкт замовника (а.с. 48).

В матеріалах справи містяться претензії, відповідно яких, ФОП Бакланов звертався до ТОВ «Мінова Україна» з проханням сплатити наявну заборгованість в розмірі 77 220,00 грн (а.с. 27-28).

Враховуючи те, що ТОВ «Мінова Україна» не розрахувався із позивачем за отриману продукцію, отриману за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р., останній звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу розмірі 77 220,00 грн., пені у розмірі 126 640,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 4340,53 грн., 3% річних у сумі 1041,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами 03.08.2017р. договір №1/08-2017 є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт отримання відповідачем товару за укладеним між сторонами договором матеріалами справи не спростовано.

Свої зобов'язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів у сумі 77220,00 грн. всупереч ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України відповідач не виконав, тому висновок суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 77 220,00 грн., суд апеляційної інстанції вважає правомірним та документально підтвердженим.

Відповідно до укладеної між сторонами 04.08.2017 року додаткової угоди №1, якою п.2.1. договору №1/08-2017 03.08.2017р. викладено в новій редакції, згідно якої виконавець зобов»язаний виконувати посередницькі роботи (послуги) для замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів. Зазначена додаткова угода підписана сторонами та скріплена печатками у встановленому законі порядку.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта відносно категорії, яка не включає в себе посередницькі роботи (послуги) такі як придбання нафтопродуктів або будь-які інші посередницькі послуги в сфері обігу нафтопродуктів.

Посилання апелянта щодо неотримання від позивача акту виконаних робіт спростовуються наступним.

Відповідно п.5.4.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів та підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р., маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту прийму-передачі від 14.11.2017 року, який містить посилання на укладений між сторонами договір №1/08-2017, вбачається, що виконавець - ФОП Бакланов О.О. доставив на об'єкт замовника - ТОВ «Мінова Україна» нафтопродукти у ємностях 20л кожна та загальну вартість 34 500,00 грн. за бензин А 95, 42 720,00 тис.грн. - дизельне пальне необхідне замовнику. Зазначений акт підписано та скріплено печатками, відповідно відповідач був обізнаний щодо поставленого товару позивачем (а.с. 48).

Згідно з абзацем 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Щодо посилань скаржника на дві накладні з однаковим об'ємом та різною ціною, суд зауважує наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи накладної №14/10-17 від 14.11.2017р. на суму 77 220,00грн., вбачається факт проведення господарської операції за договором №1/08-17 від 03.08.2017р. (а.с. 24).

Стосовно накладної №СФ-0000034 від 05.08.2017р. на суму 78600,00грн., постачальником є ТОВ «Альтсервісгруп», а одержувачем є ФОП Бакланов О.О., то вона до предмету позову відношення не має.

До того ж сторонами погоджено порядок поставки нафтопродуктів, а саме: відповідно до п.3.2. (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р). замовник зобов'язаний надати виконавцю необхідне обладнання та транспортний засіб, а також спеціальну ємність для доставки сировини, у тому числі нафтопродуктів. У випадку відсутності необхідного обладнання, транспортного засобу, спеціальних ємностей, сторони дійшли згоди використовувати обладнання, транспортний засіб, спеціальні ємності виконавця, за експлуатацію яких, замовник зобов'язується компенсувати грошову суму рівну зносу виробів у звичайних умовах експлуатації.

Згідно п.4.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) оплата за виконання роботи проводиться протягом 5 робочих днів на підставі акту виконаних робіт, а оплата за посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів, протягом 5 робочих днів після прийняття Замовником сировини від Виконавця.

Відповідно до акту виконаних робіт від 14.11.2017, строк виконання зобов'язання відповідача з оплати продукції, отриманої 14.10.2017р., настав 20.10.2017р.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543-96-ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідачем отриманий товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в термін, передбачений сторонами у договорі, так як відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, передбачених ст. ст. 526,530 ЦК України боржник повинен належним чином виконати свої зобов'язання, а саме: сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Позивачем на підставі п.5.3 договору нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 126 640,80 грн. за період з 18.10.2017р. по 31.03.2018р.

За висновком суду першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, належним періодом нарахування пені є період з 21.10.2017р. по 31.02.2018р., враховуючи п.4.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.

За таких обставин, висновок суду щодо задоволення позовних вимог стосовно пені в сумі 10220,54 грн. за період з 21.10.2017р. по 31.03.2018р. є таким, що відповідає положенням договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За висновками суду, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, позивачем при розрахунку інфляції помилково було нараховано інфляцію за місяць, в якому заборгованість мала бути сплачена відповідачем (зокрема, за жовтень 2017р.), тому нарахування інфляції за жовтень 2017р. є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції при власному перерахунку за допомогою інформаційно-пошукової системи «ЛІГА», встановив, що сума до стягнення інфляційних втрат є 3373,41 грн.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За допомогою інформаційно-пошукової системи «ЛІГА», перевіривши арифметично розрахунок 3% річних у сумі 1028,19 грн., за період з 21.10.2017р. по 31.03.2018 року, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду щодо їх задоволення арифметично правильним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», с. Новоселидівка, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2018р. року у справі № 905/717/18 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2018 року у справі № 905/717/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено та підписано протягом п'яти днів.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.В. Стойка

Суддя Л.Ф. Чернота