ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018м. ДніпроСправа № 904/3746/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс", смт. Васильківка Дніпропетровської області

про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 701 890,40 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.09.2018)

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 901 890,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.09.2018.

13.09.2018 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

13.09.2018 від позивача до суду надійшли наступні документи: заява про зменшення позовних вимог; заява про забезпечення позову.

13.09.2018 підготовче засідання відкладено на 16.10.2018.

Також ухвалою суду від 13.09.2018 відкладено розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін на 16.10.2018.

21.09.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

12.10.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

16.10.2018 від відповідача електронною поштою на адресу суду надійшли письмові заперечення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 відмовлено у забезпеченні позову у зв'язку з тим, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суду не надано жодного доказу того, що вказані заходи забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

18.10.2018 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, які були надіслані на адресу суду електронною поштою 16.10.2018.

05.11.2018 від відповідача надійшли наступні документи: додаткові пояснення; клопотання про відкладення розгляду справи.

За клопотанням відповідача ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 відкладено розгляд справи по суті на 15.11.2018.

В судове засідання, яке відбулося 15.11.2018, учасники процесу не забезпечили явку повноважних представників.

Щодо повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Позивач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом представників позивача Колесникова Д.В., Слюсар Д.Ю. в повідомленні про призначення розгляду справи на 15.11.2018.

15.11.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, в якій він просив ухвалити рішення по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача.

15.11.2018 від відповідача електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання ТОВ "Торговий дім "Деметра-Плюс" зазначило, що про дату та час судового розгляду у справі № 904/3746/18 відповідач дізнався 14.11.2018 з ухвали суду, оприлюдненої в Єдиному державному реєстрі судових рішень менш ніж за 5 днів. Копія ухвали станом на 15.11.2018, за твердженням відповідача, на його адресу не надходила.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, господарський суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з таких підстав.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

У разі відкладення розгляду справи за відсутності достатніх підстав, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чиїм повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Попереднє судове засідання, призначене на 06.11.2018, було відкладено на 15.11.2018 саме за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи (арк.с. 160), в якому останній послався на здійснення дій, направлених на врегулювання спору мирним шляхом і неможливість у зв'язку з цим бути присутнім в судовому засіданні 06.11.2018. При цьому відповідач надав до суду копію платіжного доручення про сплату частини основного боргу в сумі 70 000,00 грн.

Доказів щодо мирного врегулювання спору відповідач не надав ані в минулому, ані в судовому засіданні, призначеному на 15.11.2018.

Щодо повідомлення відповідача про дату і час судового засідання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 вказаного нормативно-правового акту для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Застосовуючи згідно з частиною 2 статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись зі змістом ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Як зазначає відповідач, про призначене судове засідання він дізнався 13.11.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто за 2 дні до судового засідання, що є достатнім для забезпечення явки представника відповідача в межах однієї області.

Крім того, подаючи клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач мав можливість скористатися своїм процесуальним правом на отримання інформації щодо наступного судового засідання такими засобами: телефонним зв'язком (номер суду зазначений у всіх ухвалах господарського суду у справі 904/3746/18); з інформації щодо стану розгляду справи на сайті Судова влада України (www.court.gov.ua); шляхом ознайомлення з матеріалами справи, протоколом судового засідання від 06.11.2018.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ, а саме: складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, зокрема, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі.

Враховуючи незначну складність спору щодо стягнення заборгованості за договором поставки; загальну тривалість розгляду справи з 23.08.2018, тобто майже три місяці; подання відповідачем відзиву на позов, заперечень і додаткових пояснень, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Господарський суд вважає, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень до суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.11.2018, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий процес, враховуючи неявку представників сторін, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 25.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" (далі - позивач, постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Деметра-Плюс" був укладений договір поставки № 2017-0003 від 25.01.2017 (далі - Договір) про постачання мінеральних добрив (агрохімікатів), а також специфікації №1 від 25.01.2017, №2 від 03.08.2017, №3 від 05.09.2017 до цього Договору. За твердженням позивача, заборгованість виникла за специфікацією №3 від 05.09.2017.

Як зазначає позивач, за умовами п. 5.2 Договору покупець повинен був здійснити 100% передоплату кожної партії товару на підставі рахунку постачальника. Оскільки покупець не виконав своє зобов'язання, передбачене п. 5.2 Договору, постачальник частково поставив товар за специфікацією №3 від 05.09.2017, від решти поставки - відмовився.

За твердженням позивача, він здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 2 357 784,00 грн. за видатковими накладними № 331 від 20.09.2017, № 434 від 11.10.2017. Позивач вказує на те, що поставлений товар був сплачений відповідачем частково, в сумі 1 957 784,00 грн. У зв'язку з викладеним заборгованість за товар складає 400 000,00 грн., що є причиною виникнення спору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині здійснення оплати за поставлений товар позивач нарахував і просить стягнути з ТОВ "Торговий Дім "Деметра-Плюс" неустойку в розмірі 320 021,10 грн. за період з 19.09.2017 по 15.08.2018; інфляційні втрати в розмірі 148 656,48 грн. за період з вересня 2017 по квітень 2018 року (19.09.2017 - 30.04.2018); 3% річних у розмірі 33 212,82 грн. за період з 19.09.2017 по 15.08.2018.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав суду відзив на позов, у якому вказав, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне.

По-перше, відповідач вважає, що станом на 17.09.2018 сума основної заборгованості складає 200 000,00 грн. з урахуванням сплати заборгованості в розмірі 200 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1058 від 17.08.2018.

По-друге, щодо стягнення неустойки відповідач просить застосувати ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

По-третє, за твердженням відповідача, у договорі поставки та специфікації немає визначеної норми, яка б встановлювала конкретний термін оплати товару після пред'явлення рахунку постачальником.

На думку відповідача, враховуючи ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач мав виконати зобов'язання з оплати поставленого товару у семиденний строк від дня пред'явлення позивачем вимоги, тобто термін виконання зобов'язання настав 22.03.2018.

За контррозрахунком відповідача за період з 23.03.2018 по 15.08.2018 (32 дні прострочення) неустойка складає 48 586,30 грн., інфляційні втрати - 21 648,30 грн., 3% річних - 4 052,90 грн.

У свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що рахунок №112 від 08.09.2017 був надісланий відповідачу електронною поштою 11.09.2017, тому, керуючись ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України розрахунок неустойки, інфляційного нарахування та 3% річних здійснюється з 19.09.2017.

Крім того, на думку позивача, застосування ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, на які посилається відповідач, є недоречним.

У письмових запереченнях відповідач зазначив, що зарахування сплаченої позивачем суми в розмірі 200 000,00 грн. в рахунок пені є безпідставним, оскільки розмір пені і початок перебігу терміну виконання зобов'язання з оплати поставленого товару оскаржується відповідачем.

Також відповідач вказав на часткову сплату ним суми основної заборгованості в розмірі 20 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 404 від 18.09.2018. У зв'язку з викладеним відповідач вважає, що сума основної заборгованості складає 180 000,00 грн.

В додаткових поясненнях від 05.11.2018 відповідач вказав на сплату основної заборгованості в сумі 70 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 598 від 25.10.2018. З урахуванням викладеного відповідач вважає, що станом на 06.11.2018 сума основної заборгованості складає 110 000,00 грн.

Крім того, відповідач наполягав на визначенні терміну виконання зобов'язання з моменту отримання письмової претензії № 2 від 16.03.2018, тобто з 22.03.2018.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами статей 193, 202 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Деметра-Плюс" укладений договір поставки № 2017-0003 від 25.01.2017.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити покупцю, в узгоджений строк, мінеральні добрива (агрохімікати), далі - товар, виробництва ВАТ "Беларуськалій", Республіка Білорусь, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Найменування, асортимент, номенклатура, розмір, тип, одиниця виміру, загальна кількість товару, упаковка, ціа за одиницю і партію товару, місце, строки тат інші умови поставки для кожної конкретної партії товару вказуються сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною до Договору (п. 1.2 Договору).

За умовами п. 5.2 Договору покупець здійснює 100% передоплату кожної партії товару на підставі рахунку постачальника.

У разі невиконання покупцем своїх зобов'язань по оплаті партії товару у встановлений строк або виконання його в неповному обсязі постачальник має право затримати поставку товару на строк затримки оплати без застосування покупцем до постачальника штрафних санкцій. У випадку затримки більше ніж на 3 банківських дні постачальник має право відмовитися від поставки відповідної партії товару частково або в повному обсязі (п. 5.6 Договору).

Сторонами підписано специфікації №1 від 25.01.2017, №2 від 03.08.2017, №3 від 05.09.2017 до Договору.

За специфікацією №3 від 05.09.2017 до Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 357 784,00 грн.:

- за видатковою накладною № 331 від 20.09.2017 - на суму 1 762 920,00 грн.;

- за видатковою накладною № 434 від 11.10.2017 - на суму 594 864,00 грн.

Специфікацією №3 від 05.09.2017 до Договору визначені умови оплати товару: 100% передоплата на підставі рахунку на оплату від постачальника і строк поставки товару - вересень 2017 року.

Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується відповідачем, позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 2 357 784,00 грн. з передоплатою лише в сумі 598 400,00 грн., а відповідач цей товар прийняв без зауважень. Отже, виходячи з викладеного, відповідач повинен був оплатити отриманий Товар відповідно до припису статті 692 Цивільного кодексу України після його прийняття.

Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості після отримання товару за видатковими накладними № 331 від 20.09.2017, № 434 від 11.10.2017, до відкриття провадження у справі (тобто до 23.08.2018) на загальну суму 2 157 784,00 грн., а саме:

- 11.09.2017 - 598 400,00 грн.;

- 30.11.2017 - 45 000,00 грн.;

- 06.02.2018 - 55 000,00 грн. і 520 000,00 грн.;

- 24.04.2018 - 592 160,00 грн.;

- 13.07.2018 - 47 224,00 грн.;

- 27.07.2018 - 50 000,00 грн.;

- 09.08.2018 - 50 000,00 грн.;

- 17.08.2018 - 200 000,00 грн.

Отже, залишок заборгованості станом на дату відкриття провадження у справі складала 200 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості у загальному розмірі 90 000,00 грн., а саме:

- згідно з платіжним дорученням № 404 від 18.09.2018 - 20 000,00 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 598 від 25.10.2018 - 70 000,00 грн.

З огляду на викладене, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, провадження у справі в частині стягнення суми 90 000,00 грн. підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, на час вирішення спору заборгованість відповідача складає 110 000,00 грн.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором, розмір заборгованості перед позивачем за отриманий товар не спростував.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №2017-0003 від 25.01.2017 є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за поставку мінеральних добрив (агрохімікатів) у розмірі 110 000,00 грн.

Щодо дати початку строку виконання зобов'язання з оплати поставленого товару суд відхиляє доводи позивача про надіслання позивачем на адресу відповідача рахунку на оплату товару електронною поштою на адресу: (арк.с. 32-35) в якості доказу виконання п. 5.2 Договору, оскільки додатком до листа зазначено документ з назвою "счет калий.pdf", що не дає можливості ідентифікувати документ як рахунок на оплату та встановити його зміст.

Разом з цим доводи відповідача про те, що строк оплати вартості товару настав 22.03.2018, суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, з огляду на таке.

Виходячи із умов Договору, відповідач повинен був перераховувати кошти позивачу у вигляді 100% передплати за кожну партію товару, тобто до моменту поставки, однак відповідач це зобов'язання не виконав, передоплату позивачу не перерахував.

В частині 1 статті 693 Цивільного кодексу України вказано, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок. Таким чином, відповідач зобов'язаний був оплатити отриманий товар після його прийняття, як це вказано у статті 692 ЦК України, оскільки цей обов'язок відповідачем не виконаний, тому прострочення оплати наступає з наступного дня дати кожної накладної.

Загальні положення частини 2 статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані в даному випадку до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права - статтею 692 ЦК України , відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Разом з цим суд не бере до уваги посилання позивача на черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями за ст.534 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість, пеню, інфляційні втрати і 3% річних, які виникли у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. При цьому вказані суми не є процентами, які підлягають сплаті у другу чергу, визначену ст. 534 ЦК України, тобто перед основним боргом.

З огляду на викладене господарський суд вважає необґрунтованими і не приймає до уваги посилання позивача на зменшення пені замість основної заборгованості внаслідок здійснення відповідачем оплати в розмірі 200 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням №1058 від 17.08.2018.

Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 320 021,10 грн. за період з 19.09.2017 по 15.08.2018; інфляційні втрати в розмірі 148 656,48 грн. за період з вересня 2017 по квітень 2018 року (19.09.2017 - 30.04.2018); 3% річних у розмірі 33 212,82 грн. за період з 19.09.2017 по 15.08.2018.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 6.1 Договору сторони передбачили, що за порушення умов договору вони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

У разі несплати покупцем партії товару в термін або неповної оплати партії товару, покупець сплачує на користь постачальника неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується неустойка, від ціни не оплаченої партії товару за кожен день прострочення оплати. Неустойка нараховується протягом всього періоду прострочення оплати (п. 6.2 Договору).

Таким чином, сторонами в Договорі погоджено неустойку за прострочення виконання зобов'язання з поставки товару у господарських відносинах, яка відповідає ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Також за ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов Договору, пунктом 6.3 встановлено інший порядок нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тому нарахування пені протягом всього періоду прострочення є правомірним.

З урахуванням вищевикладеного висновку суду щодо дати початку строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару за специфікацією №3 до Договору визначено періоди прострочення оплати з урахуванням дат поставки товару і здійснених відповідачем платежів, а саме:

1) За видатковою накладною № 331 від 20.09.2017 - на суму 1 762 920,00 грн.

За приписами ст. 692 ЦК України початком строку прострочення оплати є 21.09.2017.

- 11.09.2017 сплачено 598 400,00 грн. (залишок боргу з 21.09.2017 - 1 164 520,00 грн.);

- 30.11.2017 сплачено 45 000,00 грн. (залишок боргу з 30.11.2017 - 1 119 520 грн.);

- 06.02.2018 сплачено 55 000,00 грн. і 520 000,00 грн. (залишок боргу з 06.02.2018 - 544 520,00 грн.);

- 24.04.2018 сплачено 592 160,00 грн.

Отже, сума заборгованості в сумі 1 762 920,00 грн. за видатковою накладною №331 від 20.09.2017 повністю сплачена відповідачем 24.04.2018.

Залишок суми оплаченого товару, яку слід віднести в рахунок видаткової накладної №434 від 11.10.2017, складає 47 640,00 грн.

2) За видатковою накладною № 434 від 11.10.2017 - на суму 594 864,00 грн.

За приписами ст. 692 ЦК України початком строку прострочення оплати є 12.10.2017

- З 12.10.2017 по 23.04.2018 здійснені відповідачем платежі були зараховані на погашення заборгованості за видатковою накладною № 331 від 20.09.2017, тому заборгованість з 12.10.2017 по 23.04.2018 складає 594 864,00 грн.

- 24.04.2018 - здійснений відповідачем платіж (592 160,00 грн.) в сумі 47 640,00 грн. віднесений в рахунок даної видаткової накладної (залишок боргу з 24.04.2018 - 547 224,00 грн.);

- 13.07.2018 сплачено 47 224,00 грн. (залишок боргу з 13.07.2018 - 500 000,00 грн.);

- 27.07.2018 сплачено 50 000,00 грн. (залишок боргу з 27.07.2018 - 450 000,00 грн.);

- 09.08.2018 сплачено 50 000,00 грн. (залишок боргу з 09.08.2018 - 400 000,00 грн.).

Враховуючи викладене, господарський суд здійснив перерахунок пені за такими періодами:

1) За видатковою накладною № 331 від 20.09.2017 - на суму 1 762 920,00 грн.:

- 21.09.2017 - 29.11.2017 (70 днів) - на суму 1 164 520,00 грн. - 58 002,67 грн.;

- 30.11.2017 - 05.02.2018 (68 днів) - на суму 1 119 520 грн. - 60 576,77 грн.;

- 06.02.2018 - 23.04.2018 (77 днів) - на суму 544 520,00 грн. - 38 340,18 грн.

2) За видатковою накладною № 434 від 11.10.2017 - на суму 594 864,00 грн.:

- 12.10.2017 - 23.04.2018 (194 дні) - на суму 594 864,00 грн. - 95 145,64 грн.;

- 24.04.2018 - 12.07.2018 (80 днів) - на суму 547 224,00 грн. - 40 779,43 грн.;

-13.07.2018 - 26.07.2018 (14 днів) - на суму 500 000,00 грн. - 6 712,33 грн.;

- 27.07.2018 - 08.08.2018 (13 днів) - на суму 450 000,00 грн. - 5 609,59 грн.;

- 09.08.2018 - 15.08.2018 (7 днів) - на суму 400 000,00 грн. - 2 684,93 грн.

За перерахунком суду пеня за вищевказаний період складає 307 851,54 грн. У зв'язку з цим позовна вимога в частині стягнення неустойки (пені) підлягає задоволенню частково, в сумі 307 851,54 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги періоди прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару, встановлені вище судом, з урахуванням дат поставки товару і здійснених відповідачем платежів, господарський суд здійснив перерахунок інфляційних втрат за такими періодами:

1) За видатковою накладною № 331 від 20.09.2017 - на суму 1 762 920,00 грн.:

- жовтень 2017 року - листопад 2017 року - на суму 1 164 520,00 грн. - 24 580,69 грн.;

- грудень 2017 року - січень 2018 року - на суму 1 119 520 грн. - 28 155,93 грн.;

- лютий 2018 року - квітень 2018 року - на суму 544 520,00 грн. - 10 944,31 грн.

2) За видатковою накладною № 434 від 11.10.2017 - на суму 594 864,00 грн.:

- жовтень 2017 року - квітень 2018 року - на суму 594 864,00 грн. - 45 430,30 грн.;

- травень 2018 року - червень 2018 року - на суму 547 224,00 грн. - 0 грн.;

Інфляційні втрати не нараховуються, оскільки період прострочення складає менше місяця, за такі періоди:

- 13.07.2018 - 26.07.2018 - на суму 500 000,00 грн.;

- 27.07.2018 - 08.08.2018 - на суму 450 000,00 грн.;

- 09.08.2018 - 15.08.2018 - на суму 400 000,00 грн.

За перерахунком суду інфляційні втрати складають 109 111,23 грн. У зв'язку з цим позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково, в сумі 109 111,23 грн.

Також беручи до уваги періоди прострочення виконання зобов'язання з оплати поставленого товару, з урахуванням дат поставки товару і здійснених відповідачем платежів, господарський суд здійснив перерахунок 3% річних за такими періодами:

1) За видатковою накладною № 331 від 20.09.2017 - на суму 1 762 920,00 грн.:

- 21.09.2017 - 29.11.2017 (70 днів) - на суму 1 164 520,00 грн. - 6 699,98 грн.;

- 30.11.2017 - 05.02.2018 (68 днів) - на суму 1 119 520 грн. - 6 257,04 грн.;

- 06.02.2018 - 23.04.2018 (77 днів) - на суму 544 520,00 грн. - 3 446,14 грн.

2) За видатковою накладною № 434 від 11.10.2017 - на суму 594 864,00 грн.:

- 12.10.2017 - 23.04.2018 (194 дні) - на суму 594 864,00 грн. - 9 485,23 грн.;

- 24.04.2018 - 12.07.2018 (80 днів) - на суму 547 224,00 грн. - 3 598,19 грн.;

- 13.07.2018 - 26.07.2018 (14 днів) - на суму 500 000,00 грн. - 575,34 грн.;

- 27.07.2018 - 08.08.2018 (13 днів) - на суму 450 000,00 грн. - 480,82 грн.;

- 09.08.2018 - 15.08.2018 (7 днів) - на суму 400 000,00 грн. - 230,14 грн.

За перерахунком суду 3% річних за вищевказаний період складає 30 772,88 грн. У зв'язку з цим позовна вимога в частині стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково, в сумі 30 772,88 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд врахував ступінь, періоди прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару і вважає, що в розумінні ч. 1. ст. 233 Господарського кодексу України відповідачем не доведено суду наявності підстав для зменшення штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою і заявою про забезпечення позову, позивач сплатив судовий збір у сумі 14 899,53 грн. згідно з платіжним дорученням № 2134 від 25.07.2018, тоді як належною до сплати сумою судового збору, виходячи з розміру заявлених майнових вимог позивача і подання заяви про забезпечення позову, необхідно було сплатити 14 409,36 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимоги і розглядом судом заяви про забезпечення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 716,04 грн., а зайво сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу за його клопотанням на підставі ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254-259, п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОРОЗКВІТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 701 890,40 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.09.2018) - задовольнити частково.

Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОРОЗКВІТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" про стягнення суми основного боргу в сумі 90 000,00 (дев'яносто тисяч гривень 00 коп.) гривень - закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" (, 51931, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Широка, 16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОРОЗКВІТ" (, 61045, м. Харків, вул. Клочківська, 295) основний борг у розмірі 110 000,00 грн. (сто десять тисяч грн. 00 коп.), пеню в розмірі 307 851,54 грн. (триста сім тисяч вісімсот п'ятдесят одна грн. 54 коп.), 3% річних у розмірі 30 772,88 грн. (тридцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 88 коп.), інфляційні втрати в розмірі 109 111,23 грн. (сто дев'ять тисяч сто одинадцять грн. 23 коп.), 9 716,04 грн. (дев'ять тисяч сімсот шістнадцять грн. 04 коп.) судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.11.2018.

Суддя Н.Е. Петренко