РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.11.2018Справа № 910/9879/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національного антикорупційного бюро України

про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін:

від позивача Дем'як П.Ю. - представник за довіреністю від 01.06.2018,

від відповідача Пегза К.К. - представник за довіреністю № Ц/3-04/100-18 від 14.02.2018,

від третьої особи Семенчук М.А. - представник за довіреністю № 92 від 15.08.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» (далі - ТОВ «Воленс Трейд», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «ЦЗВ», відповідач) про визнання правочину недійсним.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач просив визнати недійсним договір поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016, укладений між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Воленс Трейд», як такий, що укладений під впливом обману. При цьому обман полягав у тому, що відповідач, надаючи згоду на укладення спірного правочину на умовах, які передбачають можливість зміни ціни товару, мав намір у разі поставки товару по більш високій ціні, ніж та, що була узгоджена сторонами при укладенні договору, вчинити дії, спрямовані на відшкодування такої різниці в ціні, тобто фактично мав намір отримати вигоду за рахунок позивача. З метою досягнення такого наміру держава, яка здійснює корпоративне управління ПАТ «Українська залізниця», в особі свого органу - Національного антикорупційного бюро України, звернулась до господарського суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 до спірного договору, за умовами якої була підвищена ціна на товар. А задоволення вказаного позову та визнання недійсною вказаної додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 стало підставою для подання ПАТ «Українська залізниця» позову про стягнення з позивача грошових коштів, що становлять суму, на яку було збільшено вартість товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/9879/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.08.2018.

16.08.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що спірний договір був укладений відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», що був чинний на момент його укладення. За результатами виконання спірного договору відповідач не лише не отримав вигоду, про яку зазначає позивач, але навпаки надмірно сплатив грошові кошти на користь позивача внаслідок неправомірного збільшення на підставі додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 до спірного договору поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016 вартості товару. Враховуючи викладене, відповідач вважав заявлені позовні вимоги безпідставними та просив суд у задоволенні позову відмовити.

17.08.2018 представник відповідача подав до суду клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України.

У судовому засіданні 30.08.2018 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.09.2018 та протокольну ухвалу про відкладення розгляду вищевказаного клопотання відповідача про залучення третьої особи.

10.09.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просив суд вважати вірними вимоги про визнання недійсним договору поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016, укладеного між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Воленс Трейд», у всьому обсязі та зі всіма укладеними між сторонами додатковими угодами та специфікаціями з моменту укладення оспорюваного правочину. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2018 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів з ініціативи суду, відкладено підготовче засідання на 02.10.2018, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ, третя особа).

У судовому засіданні 02.10.2018 судом була оголошена перерва у підготовчому засіданні до 23.10.2018.

16.10.2018 третьою особою були подані до суду пояснення щодо позову, в яких остання зазначила про недоведеність позивачем факту обману зі сторони відповідача, а також недоведеність наявності в останнього умислу щодо введення позивача в оману, у зв'язку з чим третя особа вважала позов необґрунтованим та просила суд у його задоволенні відмовити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.11.2018.

У судовому засіданні 06.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими та безпідставними, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу по суті.

У судовому засіданні 06.11.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

18.03.2016 між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет», правонаступником якого є відповідач - ТОВ «Воленс Трейд» (постачальник), укладено договір поставки № ЦЗВ-14-00816-01 (далі - договір, спірний договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити, а замовник прийняти та оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо) (далі - товар), найменування, марка та кількість якого вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється у національній валюті України - гривні на умовах FCA (франко-перевізник), станція відправлення в межах України з подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника (відповідно до вимог «Інкотермс» у редакції 2010 року), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується у специфікаціях до цього договору.

Згідно з п. 2.3 договору сторони планують за цим договором поставити товар на суму 1 163 250 000,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 232 650 000,00 грн., на загальну суму 1 395 900 000,00 грн.

Ціна товару, зазначена у специфікаціях, не є твердою та може бути змінена сторонами шляхом підписання додаткової угоди виключно у випадках, передбачених ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору кількість товару, який планується до поставки за цим договором, вказується у специфікаціях до цього договору.

Згідно зі специфікацією № 1 сторони погодили поставку дизельного палива у кількості 100 000 тонн, вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 395 900 000,00 грн. з ПДВ.

Керуючись пунктом 2.4 договору та п. 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» сторони протягом березня-квітнч 2016 року уклали ряд додаткових угод, якими збільшили вартість товару.

Так, 23.03.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 1 (далі - додаткова угода № 1), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію № 1 в іншій редакції та погодили поставку товару у кількості 96 703,288 тонн вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 349 881 197,19 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 2, якою передбачалась поставка товару в кількості 3 000 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 46 018 800,00 грн. з ПДВ.

25.03.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 2 (далі - додаткова угода № 2), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію № 1 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 2 975,405 тонн вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 41 533 678,39 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 3, якою передбачалась поставка товару в кількості 85 292,153 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 308 347 510,16 грн. з ПДВ.

29.03.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 3 (далі - додаткова угода № 3), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію № 3 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 1 965,937 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 30 156 687,20 грн. з ПДВ;

- виклали специфікацію № 2 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 3 015,374 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 46 254 631,01 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 4, якою передбачалась поставка товару в кількості 75 843,116 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 277 954 987,74 грн. з ПДВ.

20.04.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 4 (далі - додаткова угода № 4), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію № 4 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 70 843,116 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 193 705 087,74 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 5, якою передбачалась поставка товару в кількості 5 000 тонн вартістю 13 916,65 грн. (16 699,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 83 499 900,00 грн. з ПДВ.

20.04.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 5 (далі - додаткова угода № 5), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію № 4 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 61 227,640 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 031 684 509,45 грн. з ПДВ;

- виклали специфікацію № 5 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 4 930,031 тонн вартістю 13 916,65 грн. (16 699,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 82 331 419,10 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 6, якою передбачалась поставка товару в кількості 9 498,792 тонн вартістю 14 316,65 грн. (17 179,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 163 189 056,59 грн. з ПДВ.

У подальшому господарським судом міста Києва була розглянута справа № 910/4474/17 за позовом Національного антикорупційного бюро України до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 до договору поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у вищевказаній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 та постановою Верховного Суду від 15.03.2018, позов НАБУ задоволено повністю та визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 29.03.2016 до договору поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016.

У свою чергу, на підставі вищевказаного рішення суду публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» про стягнення коштів в розмірі 92 477 002,97 грн., які становлять суму, на яку було збільшено вартість товару (справа № 910/5027/18).

Викладені обставини, на думку позивача, свідчать про укладення ним спірного договору під впливом обману, який полягав у тому, що відповідач, надаючи згоду на укладення спірного правочину на умовах, які передбачають можливість зміни ціни товару, мав намір у разі поставки товару по більш високій ціні, ніж та, що була узгоджена сторонами при укладенні договору, вчинити дії, спрямовані на відшкодування такої різниці в ціні, тобто фактично мав намір отримати вигоду за рахунок позивача. З метою досягнення такого наміру держава, яка здійснює корпоративне управління ПАТ «Українська залізниця», в особі свого органу - Національного антикорупційного бюро України, звернулась до господарського суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 до спірного договору, за умовами якої була підвищена ціна на товар. А задоволення вказаного позову та визнання недійсною вказаної додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 стало підставою для подання ПАТ «Українська залізниця» позову про стягнення з позивача грошових коштів, що становлять суму, на яку було збільшено вартість товару.

Перевіряючи такі доводи позивача, розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013) роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України).

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Суд зазначає, що під час розгляду справи № 910/4474/17 господарським судом встановлено наступне. Додаткова угода № 3 була укладена за відсутності реального коливання (збільшення) ринкових цін на дизельне паливо, оскільки за період з 21.03.2016 по 29.03.2016 ціна дизельного палива на ринку не підвищувалась. З огляду на зазначене, у філії «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Вог Аеро Джет» були відсутні правові підстави, що передбачені Законом України «Про здійснення державних закупівель», для укладення додаткової угоди № 3. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що додаткова угода № 3 від 29.03.2016 до договору поставки від 18.03.2016 № ЦЗВ-14-00816-01, укладена між філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Вог Аеро Джет», суперечить приписам п. 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та підлягає визнанню недійсною.

Суд звертає увагу позивача, що визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.03.2016, якою збільшено вартість товару, не позбавляє позивача прибутку в тому розмірі, на який він розраховував, укладаючи спірний договір та додаткові угоди № 1 і № 2 до нього, якими також була збільшена вартість товару, а отже, спростовуються твердження позивача про наявність у відповідача наміру отримати вигоду за рахунок позивача.

Викладені позивачем обставини не свідчать про введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні спірного правочину. Наведене позивачем також не свідчить про умисне введення його представника в оману під час укладення сторонами спірного правочину та не доводить наявність безпосереднього зв'язку між обманом та волевиявленням позивача щодо вчинення правочину та умислу в діях відповідача.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 19.11.2018.

Суддя О.Г. Удалова