УХВАЛА

01 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 922/6554/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Берднік І.С., Катеринчук Л.Й.

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод",

представник позивача - Левченко М.В. (довіреність від 21.05.2018),

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк",

представники відповідача - Гей В.Г. (довіреність від 20.07.2018), Залізняк І.І. (довіреність від 31.10.2018),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" - не з'явився,

2. Приватне акціонерне товариство "Термолайф" - не з'явився,

3. Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "CARBO TRADING LIMITED" - не з'явився,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - не з'явився,

2. Національний банк України - не з'явився,

3. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку - не з'явився,

4. Харківське відділення №5 Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" - не з'явився,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору -Товариство з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс",

представник третьої особи - Левченко М.В. (Ордер ДП № 1378/000036),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

1. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс"

на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2017

у складі судді: Аюпової Р.М.,

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018

у складі колегії суддів: Пушай В.І. (головуючий), Гребенюк Н.В., Білецька А.М.

у справі за позовом

Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про визнання недійсним договору,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"

про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" (далі - ПрАТ "Харківський коксовий завод", позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк", відповідач) про визнання недійсним в частині Договору про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеного між позивачем та відповідачем щодо надання кредиту в сумі 7 150 000,00 доларів США; визнання припиненими зобов'язання позивача перед відповідачем з повернення кредиту 15 384,22 доларів США та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

Водночас, до господарського суду Харківської області, в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс" (далі - ТОВ "Аромасервіс") з позовом до ПАТ "Сбербанк" та ПрАТ "Харківський коксовий завод" про визнання недійсним Договору про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеного між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії".

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.04.2016 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2016) у справі № 922/6554/15 позов ПрАТ "Харківський коксовий завод" задоволено; визнано недійсним в частині Договір про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після зміни найменування ПАТ "Сбербанк") щодо надання кредиту в сумі 7 150 000,00 доларів США; визнано припиненими зобов'язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" перед ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") з повернення кредиту 15384,22 доларів США та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012; стягнуто з ПАТ "Сбербанк" на користь ПАТ "Харківський коксовий завод" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 436,00 грн.; у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ "Аромасервіс"- відмовлено.

Приймаючи такі рішення, суди виходили з того, що зміст Кредитного договору в певній частині суперечить положенням ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10-ма і більше відсотками їх статутного капіталу, а також внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів. Також, господарськими судами зазначено про те, що відповідна правова позиція знаходить своє підтвердження у наданому до матеріалів справи Висновку науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України.

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи, ТОВ "Аромасервіс", суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний кредитний договір не порушує права третьої особи саме як акціонера.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 та рішення господарського суду Харківської області від 25.04.2016 у справі № 922/6554/15 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Зокрема, Вищий господарський суд України вказав на те, що, визнаючи недійсним в частині Договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, суди не встановили, яке саме право позивача порушується, або не визнається або оспорюється у зв'язку з укладенням цього договору; не дослідили обставини справи щодо наявності або відсутності у сторін можливості на момент укладення оспорюваного договору дізнатися із загальнодоступних джерел про осіб, які мають ознаки пов'язаних з банком у розумінні ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2017 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018) у справі № 922/6554/15 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - відмовлено повністю.

При цьому, рішення судів мотивоване тим, що відповідач - ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та третя особа - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" не є пов'язаними між собою особами в розумінні положень пунктів 1-9 частини 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, яка діяла на час укладення спірного Договору), а тому умови спірного Договору щодо надання відповідачем кредиту для погашення заборгованості за іншим кредитним договором перед третьою особою - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" не суперечать встановленій зазначеною статтею забороні банку надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною з банком особою. За висновками судів попередніх інстанцій, зазначені банки не мають істотної участі один у одному та не є афілійованими особами один стосовно одного, оскільки не приймають участь у статутному капіталі одне одного, не є акціонерами один одного, не мають впливу один на одного, жодний з наведених банків не є керівником або контролером споріднених чи афілійованих осіб другого банку, кожен із зазначених банків не керує і не контролює власників істотної участі іншого банку.

ПрАТ "Харківський коксовий завод" (позивач за первісним позовом), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 12.12.2017 та постановою апеляційного суду від 16.04.2018 у справі № 922/6554/15, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, з вимогою направити справу № 922/6554/15 на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При цьому, позивач посилається на порушення ч. 4 ст. 13 Конституції України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. ст. 261, 318 Цивільного кодексу України, ст. 5 Господарського кодексу України, п.п. 4.2., 4.3 Положення про порядок подання відомостей про структуру власності, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 08.09.2011 № 306, ч.2 та ч. 5 ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 3 розділу І Положення про визначення пов'язаних з банком осіб, затвердженого Постановою правління Національного Банку України від 12.05.2015 №315, ч.1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст. 6 та ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2017 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 922/6554/15, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ "Аромасервіс" звернулася з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, з вимогою позовну заяву ТОВ "Аромасервіс" задовольнити, визнати недійсним Договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/6554/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Білоуса В.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/6554/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 922/6554/15 за касаційними скаргами ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Аромасервіс", датою проведення судового засідання визначено 07.08.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Катеринчук Л.Й., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/6554/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2018.

Судове засідання 07.08.2018 у справі № 922/6554/15 не відбулося у зв'язку з робочим візитом судді Касаційного господарського суду Погребняка В.Я., доповідача у справі, до Федеративної Республіки Німеччина.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.08.2018 у справі № 922/6554/15 датою проведення судового засідання визначено 11.09.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Білоуса В.В. та судді Жукова С.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/6554/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2018 у складі колегії суддів головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й. справу № 922/6554/15 прийнято до провадження.

10.09.2018 суддею Верховного Суду Пєсковим В.Г. заявлено про самовідвід у розгляді справи № 922/6554/15 в порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017.

Враховуючи те, що суддя Пєсков В.Г. був представником ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є ПАТ "Сбербанк" - відповідач у справі № 922/6554/15, заява судді Пєскова В.Г. про самовідвід у розгляді зазначеної справи ухвалою Верховного Суду від 10.09.2018 задоволена.

У зв'язку з ухвалою про самовідвід судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/6554/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Берднік І.С., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2018 у складі колегії суддів головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Берднік І.С., суддя - Катеринчук Л.Й. справу № 922/6554/15 прийнято до провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2018 в судовому засіданні, за касаційними скаргами ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Аромасервіс" у справі № 922/6554/15 оголошено перерву до 18.09.2018.

Ухвалою Суду від 18.09.2018 відкладено розгляд касаційних скарг ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Аромасервіс" на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 922/6554/15 на 25.10.2018.

25.10.2018 до Верховного Суду від ПрАТ "Харківський коксовий завод" надійшло Клопотання з вимогою передати справу № 922/6554/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду як таку, що містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У Клопотанні заявник вказує на те, що забезпечення сталості та єдності судової практики у питанні визначення правового статусу держави - Російська Федерація як суб'єкта приватноправових відносин по цивільній справі № 796/165/2018, адміністративних справах №№ 826/16972/15, 826/16816/15, господарській справі № 922/6554/15 та інших справах, де вже постало (господарські справи №№ 904/43/16, 904/11194/15) або може виникнути відповідне питання, рівно як і у будь-якої іншої держави у аналогічних відносинах, має ключове та основоположне значення для дотримання принципу правової визначеності (як складового елементу принципу верховенства права) та становить виключну правову проблему.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2018 в судовому засіданні, за касаційними скаргами ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Аромасервіс" у справі № 922/6554/15 оголошено перерву до 01.11.2018.

01.11.2018 від Акціонерного товариства "СБЕРБАНК" надійшли Заперечення щодо клопотання позивача про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, де відповідач вказує на те, що саме Національний Банк України має прийняти рішення щодо пов'язаності ПАТ "Промінвестбанк" та АТ "Сбербанк", таке рішення Національним Банком країни не приймалось, судові рішення про визнання протиправною бездіяльність НБУ щодо не визнання пов'язаними особами означені банки відсутні. Відтак, на переконання відповідача, судові рішення з визначення ПАТ "Промінвестбанк" та АТ "Сбербанк" пов'язаними особами є передчасними.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у відкритому судовому засіданні за результатами перевірки матеріалів касаційної скарги дійшла до висновку про необхідність передати справу № 922/6554/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку ч. 5 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 302 ГПК України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судами встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем без самостійних вимог Договір за своєю правовою природою є договором про відкриття кредитної лінії.

Також, судами було встановлено, що кредит за Договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО (п. 1.5.) надавався на рефінансування заборгованості за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-7671/05 від 20.09.2005, укладеним ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При вирішенні спору про визнання недійсним правочину підлягають, зокрема, застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

(Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, яка розглянута Судовою палатою у господарських справах і Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

В цій справі постало питання встановлення пов'язаності банків: ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", а відтак застосування до спірних правовідносин приписів ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Законом України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції Закону чинній станом на момент укладення спірного Договору) визначено структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків (стаття 1 цього Закону).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про банки і банківську діяльність", цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків. Положення цього Закону та нормативно-правові акти Національного банку України застосовуються як до банків, так і до філій іноземних банків. Положення цього Закону застосовуються до представництв іноземних банків, що діють на території України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами (угодами), згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також до філій українських банків за кордоном та до пов'язаних з банком осіб, визначених статтею 52 цього Закону.

Відповідно до ст. 4 цього Закону, банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України. Банк самостійно визначає напрями своєї діяльності і спеціалізацію за видами послуг. Національний банк України визначає види спеціалізованих банків та порядок набуття банком статусу спеціалізованого. Національний банк України здійснює регулювання діяльності спеціалізованих банків через економічні нормативи та нормативно-правове забезпечення здійснюваних цими банками операцій.

Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи; контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином; контроль - можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

За приписами ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції Закону чинній на момент укладення спірного договору), угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами (далі - пов'язані особи), не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Для цілей цього Закону пов'язаними особами є: 1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1 - 5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.

Банк може укладати угоди з пов'язаними особами, які передбачають нарахування відсотків та комісійних на здійснення банківських операцій, які менші звичайних, та нарахування відсотків за вкладами і депозитами, які більші звичайних, у разі, якщо прибуток банку дозволяє здійснювати це без шкоди для фінансового розвитку банку.

Банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною особою банку; придбання активів пов'язаної особи банку, за винятком продукції, що виробляється цією особою; придбання цінних паперів, розміщених чи підписаних пов'язаною особою банку.

Національний банк України може своїм розпорядженням запроваджувати обмеження на суму угод із пов'язаними особами.

В аспекті наведених норм, слід вказати, що дефініція норми п.4 ч.2 ст. 52 Закону вимагає саме здійснення функції контролю за спорідненими особами або керівництва спорідненими особами.

На момент укладення оскарженого Договору діяла Інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 28.08.2011 № 368 (далі - Інструкція). Ця Інструкція введена з метою забезпечення стабільної діяльності банків та своєчасного виконання ними зобов'язань перед вкладниками, а також запобігання неправильному розподілу ресурсів і втраті капіталу через ризики, що притаманні банківській діяльності. Інструкція розроблена відповідно до загальноприйнятих у міжнародній практиці принципів і стандартів.

Пунктом 1.9 глави 1 розділу VI Інструкції встановлено, що надання кредитів інсайдерам/пов'язаним особам (далі - інсайдери), які здатні здійснювати прямий або непрямий вплив на діяльність банку, може призвести до значних проблем, оскільки в цих випадках визначення платоспроможності контрагента не завжди здійснюється об'єктивно.

Інсайдери поділяються на фізичних та юридичних осіб.

Для забезпечення належного контролю за ризиками, пов'язаними з вкладанням коштів у цінні папери, кредитами акціонерам (учасникам) та інсайдерам, наданням великих кредитів установлюються такі критерії віднесення позичальників (контрагентів) банку до інсайдерів.

Пунктами 1.10. та 1.11 глави 1 розділу VI Інструкції визначено, хто саме належить до інсайдерів - фізичних осіб та інсайдерів - юридичних осіб.

Згідно п. 1.12 глави 1 розділу VI Інструкції , істотна участь у банку або іншій юридичній особі означає, що фізична або юридична особа прямо та/або опосередковано 10, самостійно чи спільно з іншими особами має:

а) участь/частку в статутному капіталі банку чи іншої юридичної особи (та/або право голосу акцій, паїв, часток) у розмірі 10 і більше відсотків. Крім того, дві та більше особи уважаються такими, що разом володіють акціями (паями/частками) банку або іншої юридичної особи, якщо вони є власниками акцій (паїв/часток) банку або іншої юридичної особи, а також одночасно: є членами ради чи правління (ради директорів), власниками істотної участі чи законними представниками однієї юридичної особи; або одна з цих осіб надала іншій кредит для придбання акцій (паїв/часток) банку чи іншої юридичної особи; або вони є асоційованими особами по відношенню одна до одної; б) незалежну від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність банку або іншої юридичної особи, зокрема має можливість впливати на визначення кредитної, інвестиційної та облікової політики, на прийняття рішень з основних напрямів діяльності банку або іншої юридичної особи через укладені угоди чи іншим шляхом .

Особа вважається такою, що здійснює значний вплив на управління банком або іншою юридичною особою, якщо:

така особа прямо чи опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами має участь/частку в статутному капіталі банку або іншої юридичної особи (та/або має повноваження голосувати) у розмірі від 10 до 50 відсотків; або

така особа належить до управлінського персоналу банку чи є керівником іншої юридичної особи; або

відомі факти, що свідчать про здатність цієї особи будь-яким чином впливати на призначення керівників, або особа має принаймні одного представника в раді, чи правлінні банку або іншої юридичної особи, чи в рівноцінному спостережному органі (або через володіння акціями/паями/частками, або через домовленість із власниками акцій/паїв/часток); або

така особа може брати участь у прийнятті рішень з основних напрямів діяльності банку (кредитної, інвестиційної або облікової політики банку) незалежно від того, чи обіймає ця особа керівну посаду або отримує (чи взагалі не отримує) винагороду чи іншу компенсацію за свою роботу; або

така особа прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами має участь/частку в статутному капіталі банку або іншої юридичної особи в розмірі 10 і більше відсотків та/або право голосу акцій, паїв, часток і водночас жодна інша особа не володіє участю/часткою в статутному капіталі банку (юридичної особи) з правом голосу (або не має повноважень голосувати більшою кількістю голосів) у розмірі 10 і більше відсотків.

Оцінюючи Клопотання ПрАТ "Харківський коксовий завод" щодо обґрунтованості заявлених підстав передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає прийнятними доводи заявника щодо наявності в даному випадку виключної правової проблеми, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій (під час неодноразових розглядів справи), про це наголошувалось учасниками судового провадження, рішення Національного Банку України щодо пов'язаності ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" відсутнє. При цьому, виникає питання чи є означені особи спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10-ма і більше відсотками їх статутного капіталу, а також внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів.

В провадженні судів різних юрисдикцій (цивільного, адміністративного, господарського) знаходяться справи, під час розгляду яких виникає питання щодо визначення пов'язаності ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", з метою вирішення справ по суті, остаточне судове рішення зі спірного питання відсутнє також як і єдина судова практика.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 у справі № 922/6553/15 (за позовом ПрАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" про: визнання недійсним в частині Договору про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії") залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2016, якою рішення господарського суду Харківської області від 25.04.2016 у справі № 922/6553/15 скасовано в частині задоволення позовних вимог ПрАТ "Термолайф" та в цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Термолайф".При цьому, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновків про те, що спірні правовідносини не містять ознак, зазначених у ст. 52 Закону, держава Російська Федерація не є прямим володільцем статутного капіталу жодного із названих вище українських банків, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що в аспекті ознак п. 7 ч. 2 ст. 52 Закону мова може йти виключно про опосередковане володіння.

В Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 28.08.2011 № 368 наведено, що "опосередковано", наприклад, отримання в управління пакета акцій, набуття особою права голосу на загальних зборах акціонерів банку за дорученням акціонера (учасника) банку, який є власником істотної участі в банку тощо.

Під час попереднього розгляду цієї справи (922/6554/15), приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ "Харківський коксовий завод" та визнання недійсним в частині Договір про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 (скасовано постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016), суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що зміст Кредитного договору в певній частині суперечить положенням ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10-ма і більше відсотками їх статутного капіталу, а також внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів. При цьому, суди спирались на Висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України (виконана на запит ПрАТ "Харківський коксовий завод").

Так, в матеріалах справи наявний Висновок науково-правової експертизи (виконана на запит ПрАТ "Харківський коксовий завод") при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України (підготовлений старшим науковим співробітником Інституту кандидатом юридичних наук Національної Академії наук України), згідно якого спірний договір не відповідає приписам ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції від 19.08.2012), виходячи з рішень НКЦПФР "Щодо встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" від 24.07.2015 № 1078 та "Про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" від 24.07.2015 № 1087. За Висновком, ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" станом на 04.09.2012 були пов'язаними особами за ознакою "Споріднені особи банку".

При цьому, означений висновок базується на тому, що на дату укладення спірного Договору, щодо ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" існував послідовний ланцюг контролю з кількома проміжними ланками.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі № 904/11194/15 скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 (визнано недійсним договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладений між ТОВ "Коксотрейд" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", виходячи з того, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами, відтак, договір суперечить положенням ч. 5 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), справу № 904/11194/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому, Вищий господарський суд України вказав на те, що судами попередніх інстанцій під час нового розгляду не враховано позицію, наведену у постанові Вищого господарського суду України від 07.11.2016 у справі № 904/11194/15 (під час попереднього касаційного перегляду), що, в розумінні норм ст.ст. 2, 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції від 24.05.2012, чинній на дату укладення оспорюваного договору), власниками істотної участі для встановлення критеріїв спорідненості та пов'язаності, вважаються саме юридичні та фізичні особи відповідно, а не держава Україна чи будь-які іноземні держави.

До того ж, суд касаційної інстанції у вказаній постанові навів підстави для направлення справи на новий розгляд, визначені Вищим господарським судом України у постанові від 07.11.2016, однією з яких є те, що судами достеменно не досліджено тих обставин, чи може вважатися держава Російська Федерація такою, що здійснює вирішальний (значний) вплив та контроль стосовно відповідача та третьої особи, з огляду на те, що, на думку скаржника, засновниками Центрального банку Російської Федерації та Державної корпорації "Банк розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)" є різні юридичні особи та органи державної влади - Державна дума РФ та Уряд РФ відповідно, тобто не є спільними з банком власниками істотної участі, а нормами Конституції Російської Федерації органам державної влади заборонено втручатися у діяльність Центробанку Росії, що свідчить про неможливість контролю (впливу) держави Російської Федерації на діяльність Центробанку Росії і таким чином унеможливлює опосередковане володіння держави Російської федерації капіталом ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії".

Крім того, в провадженні Верховного Суду знаходилась справа № 904/43/16, за позовом ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Сбербанк", ПАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Термолайф" про визнання недійсними договорів про відкриття кредитних ліній № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеного між ПАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "СБЕРБАНК", про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеного між ПАТ "Термолайф" та ПАТ "Сбербанк", а також договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ТОВ "Коксотрейд" та ПАТ "Сбербанк", з тих підстав, що кредитні кошти не є кредитами, оскільки вони видані всупереч чинному законодавству України, а самі спірні договори укладені з порушенням вимог ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III в редакції від 19.08.2012.

Як встановлено у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 904/43/16, ця справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій, з переданням справи на новий розгляд. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2017 позов задоволено та визнано недійсними договори про відкриття кредитних ліній № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 та договір поруки від 04.09.2012, з тих підстав, що ПАТ "СБЕРБАНК" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами, внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація істотною участю у статутних капіталах цих банків, а також внаслідок здійснення контролю вирішального впливу на діяльність цих банків через опосередковане володіння частками 50 і більше відсотків у статутних капіталах ПАТ "СБЕРБАНК" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та внаслідок можливості здійснювати такий контроль (вирішальний вплив) іншим чином.

Водночас, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 904/43/16, рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2017 скасовано та постановлено нове рішення про відмову в позові.

За висновком суду апеляційної інстанції, ПАТ "СБЕРБАНК" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не є пов'язаними особами, спірні договори про відкриття кредитних ліній від 04.09.2012 № 26-В/12/66/ЮО, № 30-В/12/66/ЮО укладені без порушень вимог ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2017 у справі № 904/43/16 скасовано; справу № 904/43/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області, оскільки суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали належної оцінки судовим рішенням у справі № 922/6553/15 за позовом ПАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення №3 АТ "Сбербанк Росії" про визнання недійсним в частині договору про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеного між сторонами.

В провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знаходиться цивільна справа № 796/165/2018 (провадження триває), за заявами ТОВ "Еверест Істейт" та інших про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду (м. Гаага, Королівство Нідерландів) від 02.05.2018 у справі ПТС № 2015-36 про стягнення суд з боржника - Російської Федерації, в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, в якості компенсації за відповідне нерухоме майно. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 796/165/2018 банками: АТ "Сбербанк", ПАТ "Промінвестбанк", АТ "ВТБ Банк", які належать державі Російська Федерація заборонено відчужувати будь-яким способом все рухоме та нерухоме майно, що належить їм на праві власності; заборонено здійснювати ліквідацію чи реорганізацію тощо; накладено арешт на майно цих банків. При цьому, суд вказав на те, що держава Російська Федерація володіє ПАТ "Промінвестбанк" через свою державну корпорацію Внєшекономбанк. Також суд надав оцінку тій обставині, що єдиним власником Акціонерного товариства "Сбербанк" є ПАТ "Сбербанк Росії", власником якого є Центральний банк Російської Федерації.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2018 № 796/165/2018 клопотання ТОВ "Еверест Істейт" та інших задоволено, визнано та надано дозвіл на виконання рішення Арбітражного суду (м. Гаага, Королівство Нідерландів) від 02.05.2018 у справі ПТС №2015-36 про стягнення з боржника Російської Федерації, в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, в якості компенсації за відповідне нерухоме майно.

Також, рішеннями адміністративних судів у справах № 826/16972/15 та № 826/16816/15, що набрали законної сили, за позовами АТ "Сбербанк" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування рішень встановлено, що опосередкованим власником АТ "Сбербанк" є держава Російська Федерація, яка здійснює контроль за діяльністю банку. На даний час, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду прийнято до розгляду касаційні скарги на рішення адміністративних судів у названих справах і провадження за ними триває.

Крім того, на увагу заслуговує той факт, що Рішенням РНБОУ від 01.03.2018 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" до ПАТ "Сбербанк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було застосовано такий вид обмежувального заходу як "запобігання виведенню капіталів за межі України на користь пов'язаних з банком осіб".

Таким чином, різна судова практика у сукупності з науковим висновком, вказують на різні точки зору на вказану правову проблему науковців та правників, що породжує низку судових справ, що може негативно вплинути на формування єдиної правозастосовчої практики та належне функціонування банківської системи України та ринку фінансових послуг, оскільки питання спорідненості (пов'язаності) вказаних банків ставиться в залежність від опосередкованої участі держави - Російської Федерації.

Вказане, на думку колегія суддів, свідчить про існування виключної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах.

Виключність правової проблеми має оцінюватися за кількісним та якісним критеріями.

Кількісний ілюструє той факт, що вказана проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що питання визначення пов'язаності (спорідненості) ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та можливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 52 "Про банки і банківську діяльність", має важливе значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України передачі справи № 922/6554/15 разом із касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс" на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 234, 235, 302 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

УХВАЛИВ:

Справу № 922/6554/15 разом із касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс" на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді І.С. Берднік

Л.Й. Катеринчук