ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Черкаси

справа № 925/673/18

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., у приміщенні господарського суду розглянув справу за позовом першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120/1

до відповідачів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС», м. Черкаси, вул. Смілянська, 168;

- Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», Черкаська область, Смілянський район, с. Холоднянське, вул. Докучаєва, 13

про визнання недійсним додаткового договору до договору про закупівлю та стягнення 45 238,00 грн. безпідставно надмірно сплачених коштів,

за участю повноважних представників сторін:

прокурор: Гамова В.М. - прокурор відділу - за посадою;

позивача (Держаудит): Бондар І.В. - за довіреністю;

відповідача (станція): Качур Л.М. - за довіреністю;

відповідача (ТОВ): Гричаненко О.М. - за довіреністю.

Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури звернувся в господарський суд Черкаської області в інтересах держави, за участю Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області до відповідачів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС»

та Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», в якому просить суд:

- визнати недійсним додатковий договір №2 від 27.12.2016р. до договору про закупівлю №ДП-522 від 27.12.2016р., укладений між ТОВ «ДІЗАРТ ПЛЮС», (юридична адреса: 18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 168) та Черкаською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», (юридична адреса: 20731, Черкаська область, Смілянський район, с. Холоднянське, вул. Докучаєва, 13);

- стягнути з ТОВ «ДІЗАРТ ПЛЮС» на користь Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 45 238,00 грн.;

- відшкодувати судові витрати.

В судовому засіданні:

Прокурор вимоги підтримав. Вказав на відсутність органу влади, який може втручатися в спірні правовідносини для захисту інтересів держави. У зв'язку з відмовою позивача - Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» - від позову, за клопотанням прокурора Черкаську державну сільськогосподарську дослідну станцію залучено в якості співвідповідача, оскільки прокурором оспорюється двосторонній господарський договір.

Мотиви втручання в господарську діяльність суб'єктів господарювання прокурором не наведені.

Представник Північного офісу Держаудитслужби підтвердив відсутність статусу юридичної особи у Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, тому прокурор виступає як самостійний позивач, в зв'язку з чим клопотання про залучення Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області в якості третьої особи до участі у справі - є нівельованим самим заявником і не розглядається судом.

Представник відповідача (ТОВ) проти задоволення позову заперечив повністю. Подано письмовий відзив на позов та документи на обґрунтування правової позиції.

Представник відповідач (станція) вимоги заперечив. Вказує на дотримання тендерних умов, належне виконання умов договорів та отримання палива станцією, а також його оплату. Подано письмовий відзив на позов. Просить в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Представники учасників та прокурор заявили, що надали у справу всі докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення.

Прокурор не змінив предмет чи підставу позову. Додаткових клопотань не подано.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

Підставою для звернення Смілянської місцевої прокуратури з позовом в господарський суд Черкаської області став результат вивчення та опрацювання інформації Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 29.03.2018р. №05-638вих18 про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» - за період з 01.05.2016р. по 30.06.2017р.

На виконання п. 4.4.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби України на III квартал 2017 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» (далі - Станція) за період з 01.05.2016р. по 30.06.2017р., результати якої відображені в акті ревізії від 06.10.2017р. №07-31/1.

Ревізію проведено у відповідності до питань програми ревізії та робочого плану з відома директора Станції ОСОБА_5 та головного бухгалтера Станції Буряк С.М.

Так, Станцією проведено процедуру закупівлі: (ДКПП-016:2010)-19.20.2-паливо рідинне та газ; оливи мастильні; (09130000-9 - нафта та дистиляти) Лот №1: Бензин марки А-92; Дизельне паливо; Лот №2: Бензин марки А-95. Очікувана вартість предмету закупівлі - 1200000 грн. (з ПДВ).

Рішення про затвердження документації конкурсних торгів на закупівлю - паливо рідинне та газ; оливи мастильні. Лот №1: Бензин марки А-92; Дизельне паливо; Лот №2: Бензин марки А-95 оформлено протоколом засідання комітету від 28.11.2016 №б/н (далі - ТД).

Оголошення про заплановану закупівлю оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу 28.11.2016р. за №UA1-2016-11-28-000858-а.

Згідно з наданими документами та реєстром отриманих пропозицій по Лоту №1, до участі у процедурі закупівлі надійшли наступні пропозиції конкурсних торгів:

- ПП «Ланес» з ціновою пропозицією - 1080500 грн. (з ПДВ);

- ТОВ «Дізарт Плюс» з ціновою пропозицією -1075000 грн. (з ПДВ).

Електронний аукціон та розкриття тендерних пропозицій відбулось 15.12.2016р. За результатами розгляду тендерної пропозиції та за результатами проведеного електронного аукціону складено протокол від 16.12.2016р. №13, згідно з яким переможцем визнано ТОВ «Дізарт Плюс» з ціновою пропозицією - 1040000 грн. (склалася в результаті проведення аукціону).

16.12.2016р. опубліковано оголошення про намір укласти договір про закупівлю із ТОВ «Дізарт Плюс».

ТОВ «Дізарт Плюс» відповідно до ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015р. №922 підвантажені в електронну систему 20-21 грудня 2016 року.

З ТОВ «Дізарт Плюс» укладено договір №ДП-522 від 27.12.2016р. на суму 1040000 грн. та Додаткові договори №1,2 від 27.12.2016р. на суму 1039996 грн. та 1031123 грн. - відповідно.

Згідно п.п. 1.1 п. 1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні, бензин марки А-92, дизельне паливо (зимове) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в Специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах визначених договором.

Загальна сума договору складає 1040000 грн., в тому числі ПДВ 173333 грн. 33 коп. (п.п. 2.1 п. 2 договору).

Відповідно до підписаної сторонами договору специфікації ціна за 1 л бензину А-92 складає 18,5 грн., 1 л дизельного палива - 17,10 грн. Згідно специфікації ТОВ «Дізарт Плюс» повинен поставити 10 тис. л бензину А-92, сума якого з ПДВ - 185 тис. грн., та 50 тис. л дизельного палива, сума якого з ПДВ - 855 тис. грн.

У тендерній документації міститься умова, згідно з якою тендерна пропозиція учасника діє не менше 90 діб (п. 2.10 ст. 22 Закону України №922), з якою учасник погоджується, приймаючи участь у вищезазначеній процедурі закупівлі.

Додатковим договором №1 від 27.12.2016р. сторонами внесено зміни в договір в частині збільшення вартості та зменшення загальної кількості пального відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону №922, а саме: зміна ціни за одиницю товару не більше ніж 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

В той самий день - 27.12.2016р. - дослідною станцією внесено зміни до договору про закупівлю від 27.12.2016о. №ДП-522 відповідно до додаткового договору від 27.12.2016р. №2.

За додатковим договором від 27.12.2016р. №2 зменшено кількість пального та збільшено ціну за бензин А-92 на 0,20 грн./л та на дизельне паливо - на 1,00 грн./л - без підтвердження факту коливання ціни на пальне на ринку, що на думку прокурора та позивача є порушенням приписів ст. 36 Закону №922.

Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 закону.

Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

На думку прокурора, додатковий договір №2 суперечить вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки при укладенні вказаного додаткового договору сторонами жодним чином не обгрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни товару на ринку, а тому такий додатковий договір має бути визнаний судом недійсним, а сплачені за таким договором грошові кошти підлягають поверненню платнику.

Ревізією наданих документів щодо фактичного виконання договору на придбання пального від 27.12.2016р. №ДП-522 та додаткових договорів від 27.12.2016 №1, №2 встановлено, що ТОВ «Дізарт Плюс» поставлено пального згідно накладної №РН-0002121 від 27.12.2016р. в кількості: бензин А-92 -9140 л і на суму 184628 грн.) та дизельне паливо - 43410 л (на суму 846945 грн.) на загальну суму 1031123 грн.

Як зазначає прокурор, підставою для внесення змін до договору про закупівлю №ДП-522 щодо зміни ціни став один і той же висновок Черкаської торгово-промислової палати №0-864 від 26.12.2016р.

Згідно вказаного експертного висновку експертом надана цінова інформація про ринкову вартість на дизельне паливо та бензин марки А-92 станом на 26.12.2016р., яка може складати за 1 л бензину А-92 від 20,2 до 20,7 грн./л, за 1 л дизельного палива від 19,5 до 20 грн./л.

Згідно роз'яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» від 07.04.2015р. №3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов'язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладення додаткової угоди до договору, сторони договору зобов'язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обгрунтованим та документально підтвердженим.

Згідно з п.п. 57 п. 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №459, вказане Міністерство надає роз'яснення щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель.

Отже, сторони у випадку коливання ціни на ринку наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Тобто, кожного разу сторони мають право збільшити ціну за одиницю товару не більше ніж на 10% з урахуванням попередніх змін, однак у випадку коливання цін, тобто з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Оскільки сторони при укладені додаткового договору №1 у відповідності до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати №0-84 від 26.12.2016р. вже врахували коливання ціни на ринку на момент укладення додаткового договору №1, то при наступному внесенні змін до ціни товару необхідною умовою буде наявність зміни цін на ринку після укладення додаткового договору №1, оскільки попередні коливання ціни на ринку згідно згаданого висновку вже були враховані при укладені додаткового договору №1.

Вказаний висновок також слідує з аналізу п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», тому що наведена норма обмежує одноразове збільшення ціни 10%.

Відтак, правомірність подальшого збільшення ціни за одиницю товару та правомірність укладення додаткового договору №2, який до цього ж укладений в той самий день, що і додатковий договір №1 - 27.12.2016р., буде залежати від наявності коливання ціни на бензин А-92 та дизельне паливо. Використання при укладенні додаткових договорів № 1 та №2 одного і того ж експертного висновку торгово-промислової палати з незмінними показниками щодо ціни товару на ринку свідчить про фактичне збільшення ціни товару більш ніж на 10% по факту одного коливання ціни.

Тобто, приписи Закону України «Про здійснення державних закупівель» з урахуванням роз'яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.04.2015р. №3302-05/11398-07 передбачають, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Станом на 30.06.2017р. Станцією оплачено товару (пальне) на суму 1031123 грн.

Як стверджує прокурор, в результаті придбання пального за завищеними цінами, без підтвердження факту коливання ціни на пальне на ринку, Станцією втрачено матеріальних активів на суму 45238 грн., та відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України Станції завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 45238 грн.

З метою усунення порушень, виявлених в ході контрольного заходу, на адресу Станції Держаудитслужбою направлено вимогу щодо усунення порушень законодавства (лист від 03.11.2017р. №26-23-07-19-18/5822), з встановленим терміном їх виконання до 30.11.2017р.

Проте, на даний час порушення на суму 45238 грн. не усунуте.

Як зазначає прокурор, з укладеного додаткового договору №2 вбачається, що сторонами збільшено ціну товару на 10% та, відповідно, зменшено кількість товару, за рахунок чого дотримано загальну ціну договору.

Як стверджує прокурор, порушення при укладені додаткового договору №2 від 27.12.2016р. п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» є підставою для визнання такого договору недійсним.

Правовідносини, пов'язані із використанням бюджетних коштів становлять суспільний інтерес, а незаконність додаткової угоди до договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Виконання зобов'язань за додатковою угодою до договору, укладеним із порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі. Виплата коштів у зв'язку з укладенням додаткової угоди зумовило витрату коштів, що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов'язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред'явлення позову.

Вказані обставини стали підставою звернення прокурора з позовом до суду.

Представники відповідачів, кожен окремо, аргументовано спростовують до води прокурора.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів відповідачі є самостійними юридичними особами.

Визначений прокурором позивач не є юридичною особою, що підтвердив представник Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області в судовому засіданні.

Суд при вирішенні спору та прийнятті рішення враховує основні засади та принципи господарського судочинства (ст. 2 ГПК України), в тому числі верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд враховує, що відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарських судів.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Вказаний закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.

Ст. 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому, згідно із ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього закону. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни за одиницю товару не більше ніж на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п.8 ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Між товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС» та Черкаською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» було укладено договір про закупівлю №ДП-522 від 27.12.2016р. на суму 1040000 грн. та Додаткові договори №1,2 від 27.12.2016р. на суму 1039996 грн. та 1031123 грн. відповідно, як різновид відносин купівлі-продажу, що відповідає приписам гл. 54 ЦК України.

Стосовно істотних умов даного договору:

Відповідно до приписів ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Законодавець для суб'єктів господарювання у ст. 180 ГК України визначив істотні умови господарського договору. Так, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору та додаткових угод до нього. Договори не заперечні сторонами, не визнані недійсними за рішенням суду, не розірвані в установленому порядку чи за згодою сторін на момент судового розгляду.

Враховуючи вкрай нестабільну ситуацію на ринку нафтопродуктів по Черкаській області, ТОВ «Дізарт Плюс» 27.12.2016р. звернулося до суб'єкта оціночної діяльності - фізичної особи-підприємця Горопацької Марини Вікторівни, та отримало Експертний висновок №1227 - 136 від 27.12.2016р. (а.с. 68) щодо визначення рівня ринкової вартості бензину А-92 Євро та дизельного палива ДП - Євро, для дрібно - гуртової партії з врахуванням доставки по Черкаській області станом на дату звернення, за даними якого, на підставі аналізу цін мережі Інтернет та контактної інформації компаній, що займаються поставкою та реалізацією ПММ в Черкаській області, встановлено коливання цін на дизельне паливо та бензин, що є товаром за вказаним вище Договором, а саме: станом на 27.12.2016р. вартість на бензин (А-92 - Євро) за 1 літр становить 20 (двадцять) гривень 30 копійок; вартість на дизельне паливо (ДП - Євро) становить 19 (дев'ятнадцять) гривень 70 копійок.

На підставі даного висновку, керуючись статтями 638, 651 ЦК України, пунктами 2.3 та 11.2 Договору, Відповідач ініціював переглянути ціни за одиниці товарів, які зафіксовані в Договорі, а саме в специфікації до Договору та внести зміни до діючого Договору, шляхом підписання Додаткової угоди, в частині зміни ціни товару зазначеної в додатку до нього (специфікації). Погодивши всі умови - Покупцем був підписаний Додатковий договір №2 від 27.12.2016 року, що і слугувало зміні ціни за одиницю товару: бензин А - 92, ціна з ПДВ і акцизним податком - 20,20 грн/л, дизельне паливо 19,50 грн/л.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0002695 від 27.12.2016р. на суму 1031123 (з ПДВ) (а.с. 133) відповідач ТОВ «Дізарт Плюс» передав за видатковою накладною №РН-0002121 від 27.12.2016р. 9140 л бензину автомобільного А-92 та 43410 л дизельного палива Черкаській державній сільськогосподарській дослідній станції (а.с. 135).

Відповідно до платіжного доручення №807 від 28.12.2016р. отримане паливо було оплачено станцією в сумі 1031123 грн. (а.с. 134).

Претензій по кількості, сортименту, якості пального Станція до постачальника (ТОВ «Дізарт Плюс») - не заявляла.

Відповідно до частини 4 статті 36 ЗУ «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п.2 ч.4 ст.36). Тобто, вказаною статтею передбачено право, внесення змін до договору, зокрема, у залежності від коливань ціни товару на ринку протягом дії договору.

Аналогічна позиція міститься у роз'ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 жовтня 2016 року 3302-06/34307-06 щодо зміни істотних умов договору про закупівлю, а саме, згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини 4 статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, в залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов'язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов'язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638).

Відповідно до частини третьої статті 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з приписами статті 189 ГК України, ціна визнається як форма грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Положеннями частини першої статті 652 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною другою статті 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У свою чергу, підстави для зміни або розірвання договору зазначені в статті 651 ЦК України, а порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 ГК України.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - стаття 204 Цивільного кодексу України (правомірність укладеного правочину презюмується).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу, стаття 37 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначає, що Договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв'язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Згідно з роз'ясненнями, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Аналогічної правова позиція кореспондується в Пленумі Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29 травня 2013 року. Відповідно до п. 2.1 даної Постанови, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно абзацу 5. пункту 2.10. Постанови, у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Зазначені зміни у Договорі не призвели до перевищення Покупцем, як розпорядником бюджетних коштів, виділеної суми передбаченої на закупівлю товарів, оскільки зміна ціни одиниці товару не призвела до збільшення ціни договору.

Положеннями ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Підписуючи додаткову угоду до господарського договору та змінюючи ціну одиниці товару, сторони керувалися виключно об'єктивними обставинами, що впливають на зміну ціни за одиницю товарів, правовими підставами, що передбачаються законодавством України, а саме вимогами ЦК України, ГК України, спеціальним законом, що регулює даний вид відносин - приписами ЗУ «Про публічні закупівлі» та положеннями Договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2018р. у справі №703/38/9/17 про притягнення гр. ОСОБА_5 - директора Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» - до відповідальності за ч. 1 ст. 164-14 КУпАП - провадження закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення (а.с. 130-132). Постанова суду набрала законної сили. Суд дав оцінку взаємовідносинам сторін та встановив відсутність порушень в діях директора станції при укладанні додаткових угод №1 та №2 до спірного договору на закупівлю пального.

З огляду на вищевикладене, доводи, викладені прокурором в позовній заяві, є необгрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки спірний Додатковий договір №2 був підписаний уповноваженою особою, його укладення повністю відповідало волевиявленням сторін та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як наслідок, Покупець отримав свій товар, а Продавець отримав грошові кошти за поставлений ним товар. Що стосується правомірності внесення змін до основного Договору, то необхідність кожної із змін має своє документальне підтвердження, оскільки наявні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку саме на момент внесення таких змін.

Ст. 7 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначає органи, які уповноважені здійснювати державне регулювання та контроль у сфері закупівель та компетенцію кожного з них.

Таким органом є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відповідно до Положення.

Крім того, функція контролю за фінансовою дисципліною створених ними організацій покладена на Міністерство освіти та науки України (МОН) та Національну Академію Наук України (НАН).

В даному випадку в прокурора наявна помилка в суб'єкті при визначенні позивача. Оскільки є відповідні державні органи та установи для проведення фінансового контролю за діяльністю дослідної Станції, прокурор не міг визначати себе - як позивача - у спірних правовідносинах.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного суду від 12.03.2018р. у справі №927/880/17:

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами частини 1 статті 29 ГПК України (у редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991р., чинній до 15.12.2017р.), встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами 2 або 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Згідно з частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Відповідно до приписів ст. 3 ГПК України суд застосовує правові висновки в рішеннях Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надала Верховна рада України.

Суд дотримується забезпечення всім учасникам права на доступ до правосуддя та розгляд справи відповідно до приписів ст. 2 ГПК України.

Суд також враховує безпідставність визначення прокурором Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області як позивача у спірних правовідносинах, оскільки Управління Північного офісу не є юридичною особою і за суб'єктним складом такий спір не може розглядатися господарським судом. Процесуальна заміна позивача в даному випадку не може бути проведена.

Прокурор - як самостійний позивач - не довів, яке його право порушено, ким саме, та в який спосіб він може відновити порушене право. Суд враховує, що прокурор пропонує стягнути з першого відповідача ТОВ «Дізарт Плюс» кошти - як безпідставно ним отримані, але не пропонує стягнути з другого відповідача дослідної Станції - відповідний об'єм пального як отримане майно - на користь постачальника ТОВ «Дізар Плюс».

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

В задоволенні позову належить відмовити з мотивів необґрунтованості та недоведеності прокурором - як позивачем - своїх вимог та застосування останнім неналежних доказів для представництва інтересів та захисту порушеного права.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Прокурора як позивача, та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120/1, , номер рахунку в банку невідомий

до відповідачів:

товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС», м. Черкаси, вул. Смілянська, 168, , номер рахунку в банку невідомий

Черкаської державної сільськогосподарської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», Черкаська область, Смілянський район, с. Холоднянське, вул. Докучаєва, 13, , номер рахунку в банку невідомий

відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 08.11.2018р.

Суддя Г.М. Скиба