ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
06 листопада 2018 року Справа № 5024/980/2011
Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д. за участі секретаря судового засідання Литвиненко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ліквідатора Дудкіна Р.А. про ухвалення додаткового рішення за заявою про покладання субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника по справі
за позовом: Державної податкової інспекції у м. Херсоні, ідентифікаційний код 21296163, вул. І.Кулика, 143-А, м. Херсон,
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро", ідентифікаційний код 30380253, вул. Миру, 26, кв. 80, м. Херсон,
за участю представників сторін:
від кредиторів: Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області - Кромп О.П., довіреність № 3278/9/21-03-10-26 від 18.12.2017;
від боржника: ліквідатор - арбітражний керуючий Дудкін Р.А.;
Провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро" порушено ухвалою суду від 01.06.2011 за ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", далі Закон про банкрутство, що регулює особливості банкрутства відсутнього боржника.
Справа знаходиться в ліквідаційній процедурі, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Дудкін Р.А.
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 03.04.2018 розглянуто заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ОСОБА_3 та засновника ОСОБА_5 за зобов'язаннями юридичної особи - банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро" (далі - ТОВ "Митра-Агро") у зв'язку з доведенням його до банкрутства.
Ліквідатором 10.09.2018 подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 5024/980/2011 по розгляду заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства.
Заява мотивована тим, що за результатами розгляду заяви ліквідатора, Господарським судом було прийнято рішення про відмову у задоволені заяви, зроблено висновок виключно щодо вимог ліквідатора про стягнення з відповідачів 136 865,96 гривень субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями ТОВ "Митра-Агро" перед Херсонською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області у зв'язку з доведенням ТОВ "Митра-Агро" до банкрутства.
Однак, ліквідатором також заявлялися вимоги про стягнення з відповідачів витрат пов'язаних з провадженням у справі на загальну суму 241 129,41, а саме:
- 137 191,50 гривень - витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство - оплата послуг ліквідатора, арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича (виникли - з 11.06.2015);
- 52 620,58 гривень - витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство - оплата послуг та понесені витрати при виконанні повноважень ліквідатора арбітражного керуючого Бєлоусова Ігоря Валентиновича (виникли - з 13.03.2018);
- 51 317,33 гривень - витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство - оплата послуг при виконанні повноважень ліквідатора арбітражного керуючого Сашина Олександра Андрійовича (виникли - з 13.03.2018).
Ліквідатор зазначає, що мотивованої оцінки даної вимоги ліквідатора господарським судом при винесені ухвали від 03.04.2018 не здійснено та висновку суду про задоволення заяви чи про відмову у заяві повністю або частково у даній частині заявлених вимог не прийнято.
В судовому засіданні ліквідатором підтримано вимогу про постановлення додаткової ухвали суду, з підстав, викладених у заяві.
Представник відповідачів заперечував проти задоволення заяви ліквідатора, вважає, що судом прийняте судове рішення містить відмову у задоволенні вимог ліквідатора, до яких входять усі вимоги, як кредитора так і витрати ліквідаційної процедури, що пов'язані з вимогою ліквідаторі про оплату послуг ліквідатора та витрат, що понесені ліквідаторами у справі і не компенсовані ліквідатором через відсутність майна в ліквідаційній масі. Вважає, посилаючись на судову практику, що оплата послуг арбітражних керуючих та компенсація витрат ліквідаторів у справі має здійснюватися кредиторами у справі відповідно та пропорційно їх вимог до боржника.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, зокрема стосовно прийнятої у справі ухвали Господарського суду Херсонської області від 03.04.2018, якою розглянуто заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ОСОБА_3 та засновника ОСОБА_5 за зобов'язаннями юридичної особи - банкрута ТОВ «Митра-Агро» у зв'язку з доведенням його до банкрутства, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в ухвалі Господарського суду Херсонської області від 03.04.2018, ліквідатором арбітражним керуючим Дудкіним Р.А. у заяві про покладання субсидіарної відповідальності на засновників боржника та керівника банкрута громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у справі № 5024/980/2011 у зв'язку з доведенням товариства до банкрутства, було заявлено вимоги про стягнення з відповідачів на користь боржника для зарахування до ліквідаційної маси солідарно кошти, що складалися з суми грошових вимг кредиторів, а також окремо витрат провадження у справі за час ліквідаційної процедури.
Так, відповідно до заяви ліквідатора (том 3 а.с. 127-131) ліквідатором зазначалося, що комітетом кредиторів ТОВ «Митра-Агро» розглянуто звіт ліквідатора та зобов'язано ліквідатора звернутися до суду про покладенню на засновників субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями ТОВ «Митра-Агро» перед Херсонською ОДПІ в сумі 136 865,96 гривень у зв'язку з доведенням товариства до банкрутства та покладення на цих осіб витрат зі здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство № 5024/980/2011 у сумі 137 191,50 гривень. Вимоги ліквідатора заявлені на загальну суму 274 057,46грн.
Заявою від 26.03.2018 ліквідатор збільшив розмір позовних вимог (том 4 а.с. 73), заявивши додатково вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача 103 937,91грн., з яких: 52 620,58 гривень витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство № 5024/980/2011 при виконанні повноважень арбітражного керуючого Бєлоусова Ігоря Валентиновича (оплата послуг та понесені витрати); та 51 317,33 гривень - при виконані повноважень арбітражного керуючого Сашина Олександра Андрійовичі (оплата послуг).
Представник відповідачів у відзиві на заяву ліквідатора (том 4 а.с. 31-37) зазначав про пропуск ліквідатором строків позовної давності до вимог про покладання на відповідачів субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями кредиторів (том 4 а.с. 33). Щодо вимоги про стягнення витрат процедури на оплату ліквідатора представник відповідачів окремо зазначав (том 4 а.с. 34), що чинним законодавством не встановлено відповідальності учасників товариства з оплати праці ліквідатора у справі про банкрутство.
Стосовно суми витрат зі здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство представник відповідачів зазначав, що витрати є безпідставними і необґрунтованими, оскільки, на його думку, ліквідатор умисно затягував процедуру ліквідації банкрута, посилаючись на наявні кримінальні провадження стосовно фактів крадіжки майнових активів боржника.
Ліквідатор, обґрунтовуючи позовні вимоги стосовно стягнення з відповідачів витрат щодо здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, надав відповідь на відзив (том 4 а.с. 65), де окремо зазначив про час виникнення зобов'язань та вимог до боржника, зокрема:
- перед Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області ймовірно з 08.09.2011 - дати визнання ТОВ «Митра-Агро» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
- витрати зі здійснення ліквідаційної процедури щодо оплати послуг арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. виникли з 11.06.2015, тобто з дати винесення судом ухвали про призначення ліквідатора;
- витрати зі здійснення ліквідаційної процедури щодо оплати послуг арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. та арбітражного керуючого Сашина О.А. - з 13.03.2018 року, - дати затвердження господарським судом оплати послуг та понесених витрат вказаних ліквідаторів у справі.
Отже, зміст позовних вимог становлять як вимоги, що заявлені кредиторами у справі про банкрутство і включені до реєстру вимог кредиторів, так і витрати ліквідаційної процедури, які мають бути понесені у справі щодо оплати послуг та витрат арбітражних керуючих.
За таких обставин, зазначені ліквідатором позовні вимоги щодо витрат ліквідаційної процедури були заявлені до суду, сторонами надавалися суду відповідні докази та пояснення.
Відповідно до ухвали Господарського суду Херсонської області від 03.04.2018, щодо якої ліквідатором заявлено про постановлення додаткового судового рішення, вбачається, що судом за цими вимогами рішення не прийняте.
Так, в ухвалі Господарського суду Херсонської області від 03.04.2018, розглядаючи вимоги ліквідатора суд встановив наявність вини відповідачів у доведенні боржника до банкрутства та про наявність підстав для покладання на них субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства. Зазначена ухвала залишена в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду.
Суд встановив, зокрема, що невиконання ТОВ "Митра-Агро" боргових зобов'язань перед Державною податковою інспекцією у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області стало підставою для звернення кредитора до Господарського суду Херсонської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство № 5024/980/2011, визнання ТОВ "Митра-Агро" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Кредитор заявив грошові вимоги до боржника в розмірі 136 865,96 грн. податкового боргу, які не сплачені боржником в установлені законодавством строки.
До порушення справи про банкрутство Податковий орган як кредитор здійснював заходи з розшуку активів боржника для задоволення своїх вимог (том 1 а.с. 8-74), але вони не призвели до задоволення вимог, оскільки в період узгодження податкового зобов'язання з володіння боржника було виведено усі грошові кошти, відомості про дебіторську заборгованість боржника не передані податковому органу, що порушило права кредитора.
Отже, судом прийнято рішення лише стосовно частини вимог, що заявлені ліквідатором, а саме вимог ДПІ в сумі 136 865,96 грн., щодо покладання відповідальності за якими строк позовної давності визнано судом пропущеним без поважних причин.
Судовими рішеннями у справі встановлено також інші факти, що мають юридичне значення для вирішення питання про стягнення з відповідачів витрат ліквідаційної процедури.
Так, з часу порушення справи про банкрутство, відповідачі ухилялися від надання відомостей та документів ліквідаторам та не виконували вимоги господарського суду, що ставилися до них про надання до справи та/або ліквідаторам документів господарської і бухгалтерської діяльності боржника, в судові засідання не з'являлися, заходів з недопущення банкрутства не вживали. В той же час, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уповноважили для участі у справі свого представника, який також вимог суду та ліквідаторів не виконував, обмежився присутністю в судових засіданнях, виконуючи роль спостерігача за процесом здійснення ліквідаторами своїх повноважень.
При цьому, як встановлено судом, ліквідаторами здійснено заходи щодо повернення активів, про підстави вибуття яких відповідачі не повідомили, але позитивних результатів не досягнуто. Зокрема, заходами вжитими ліквідатором Бєлоусовим І.В. (том 1 а.с. 100 - 141), від бухгалтера боржника отримано документацію, станом на вересень 2012 року встановлено списання грошових коштів з рахунків боржника без пояснення підстав за період з 30.10.2008 по 05.05.2009 року з рахунку ТОВ "Митра-Агро" на загальну суму понад 1 342 009,00 грн., встановлено наявність у боржника Дочірнього підприємства та наявні у нього активи, підготовлено та подано позовні заяви до відповідачів про повернення безпідставно отриманих коштів (том 2 а.с. 10-20, а.с. 28-35, а.с. 45-48), отримано судове рішення від 26.04.2013 про відмову в позові (том 2 а.с. 45) через брак доказів. Через неможливість фінансування кредитором утворення фонду витрат у справі ліквідатор не зміг сплатити судовий збір за іншими позовами.
Ліквідаторами Сашиним О.А. та Дудкіним Р.А. також вживалися заходи щодо звернення до правоохоронних органів із завою про вчинення відповідачами кримінальних правопорушень, результату, корисного для ліквідаційної маси боржника не отримано, зокрема через приховування відповідачами документації господарської діяльності боржника, що вбачається з листа Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області від 22.09.2014 (том 2 а.с. 96).
Отже, суд відхиляє доводи представника відповідачів про навмисне затягування ліквідаторами процедури ліквідації банкрута, такі доводи є безпідставними, спростовуються наведеними судом відомостями, судовими рішеннями, що постановлені судом у цій справі та матеріалами справи.
Суд зазначає, що грошові суми, які заявлено ліквідатором про стягнення з відповідачів як витрати провадження у справі про банкрутство є безспірними, розглянуті комітетом кредиторів та судом і визнані в установленому порядку.
Частина грошових вимог, що належить до сплати ліквідаторові Дудкіну Р.А., розглянуті та схвалені комітетом кредиторів, протокол від 07.02.2018 року, в сумі 137 191,50 гривень, що виникли з дати його призначення - з 11.06.2015 року.
Суд відхиляє аргументи представника відповідачів щодо відсутності обов'язку боржника, його засновників, солідарно відповідати та сплачувати витрати ліквідаційної процедури з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Статтею 105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.
Учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Згідно ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами.
Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.
Суд зазначає, що учасники (власники) юридичної особи зобов'язані припинити юридичну особу шляхом прийняття про це відповідного рішення з призначенням ліквідаційної комісії. У разі недостатності майна для розрахунків з кредиторами - здійснити ліквідацію із застосуванням правил, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Припинення юридичної особи без прийняття відповідного рішення засновниками про її припинення є незаконним.
Відповідно до приписів ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції згідно із Законом від 30.06.1999 № 784-ХІУ, із змінами і доповненнями станом на 18.01.2013), кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею, зокрема, у першу чергу задовольняються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно ч. 13 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (вказана редакція), кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
Зазначені витрати на формування фонду також підлягають відшкодуванню кредиторам у першу чергу, відповідно до приписів ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
За буквальним і змістовним значенням приписів ст. 31 Закону утворення фонду є правом кредиторів і залежить від їх волевиявлення.
За результатами вжитих ліквідатором дій не встановлено активів боржника, які можна було би включити до ліквідаційної маси та здійснити відшкодування витрат ліквідаційної процедури.
У цій справі кредитором не утворено фонду для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому, з декількох причин, зокрема через відсутність фінансування Податкового органу на такі цілі з Державного бюджету, а, головне, через відсутність перспектив повернення таких витрат за рахунок ліквідаційної маси. Не утворення кредитором фонду для оплати послуг та відшкодування витрат ліквідатора у цій справі за наведених обставин, судом розцінюється як законне та розумне рішення кредитора.
Отже, виходячи з приписів ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - Законом прямо визначено, що джерелом відшкодування витрат є ліквідаційна маса банкрута.
Суд відхиляє доводи представника відповідачів, що чинним законодавством не передбачено покладання витрат провадження у справі на засновників банкрута.
Суд зазначає, що правовою підставою для покладання судових витрат на відповідача є приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України, якою імперативно встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При цьому, відповідно до ст. 129 ГПК України, суд враховує, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналогічно питання відповідальності та розподілу судових витрат було врегульовано приписами ст. 49 ГПК України в попередній редакції. Так, нормами ГПК було встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.
Суд зазначає, що судовими рішеннями у цій справі встановлено, що справа про банкрутство порушена внаслідок неправильних дій сторони - боржника в особі її засновників, якими є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5
Суд враховує, що витрати провадження у справі про банкрутство, щодо яких заявлено вимоги є пов'язаними з розглядом справи про банкрутство № 5024/980/2011. Розмір цих витрат є обґрунтованим та пропорційним часу, протягом якого відповідачі як заінтересовані особи стосовно боржника - засновники (власники) боржника ТОВ "Митра-Агро" ухилялися від вчинення процесуальних обов'язків у справі про банкрутство, винних дій у незаконному припиненні господарської діяльності боржника з метою невиконання обов'язків перед кредиторами та у доведенні боржника до банкрутства.
Приписами ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що засновники (учасники) боржника, в межах своїх повноважень зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання банкрутству боржника.
Як встановлено судом та підтверджено відповідними матеріалами справи, учасниками боржника вчинені дії, які призвели до його неплатоспроможності та банкрутства.
Умови і порядок захисту прав арбітражних керуючих щодо винагороди за виконання обов'язків у справі про банкрутство на рівні з кредиторами, врегульовані приписами ст. 215 ГК України, ст.ст. 3, 3-1, 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та нормами чинного Закону.
Так, відповідно до приписів ст. 215 ГК України, встановлено підстави відповідальності за порушення законодавства про банкрутство, у випадках, передбачених законом, суб'єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства. Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб'єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб'єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов'язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов'язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.
Суд зазначає, що понесення витрат процедур банкрутства є зобов'язаннями боржника щодо їх відшкодування за рахунок ліквідаційної маси. Ці витрати виникли та заявлені до відшкодування у межах справи про банкрутство.
Відповідно до ч. 5 ст. 25 попередньої редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", при здійсненні своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Стягнені суми включаються в ліквідаційну масу і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленої статтею 31 цього Закону.
Відповідно до чинної ч. 5 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначені питання врегульовано аналогічно. Встановлено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Відповідно до встановленої Законом черговості у першу чергу задовольняються, зокрема, витрати, про стягнення яких заявлено ліквідатором.
Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, має запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживати заходів для виконання ними їхніх обов'язків.
Приймаючи додаткове судове ріщення у цій справі суд зазначає, що згідно ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує правові висновки відповідно до постанови Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 5011-50/438-2012, в якій Верховний Суд зазначив, що згідно абз. 4 ч. 4 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий має право, зокрема, отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом. Отже, надання послуг професійного (ліцензованого) арбітражного керуючого відбувається на платній основі.
Згідно вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у справі про банкрутство арбітражний керуючий виконує покладені на нього судом обов'язки та, відповідно, здійснює діяльність арбітражного керуючого на платній основі, а необґрунтована відмова арбітражному керуючому в можливості отримання гарантованої Законом винагороди і тим самим примушення його виконувати повноваження за відсутності оплати праці, суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд враховує також, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 923/862/15, Верховним Судом залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 28.03.2017, якими покладено субсидіарну відповідальність на винних у доведенні до банкрутства боржника осіб, у тому числі щодо вимог кредиторів та витрат процедур банкрутства.
Суд відхиляє твердження представника відповідачів про те, що витрати провадження у справах про банкрутство мають бути покладені на кредитора через відсутність майнових активів в ліквідаційній масі. Безпідставність таких тверджень доведена тими обставинами, що банкрутство боржника ТОВ "Митра-Агро", ідентифікаційний код 30380253, є умисним, доведеним до банкрутства відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5
Окрім того, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" як в попередній редакції так і в чинній редакції не передбачено обов'язку кредитора нести витрати з ліквідації банкрута. Покладання такого обов'язку на кредитора не відповідає завданням справедливого судочинства, суперечить конституційному принципу верховенству права.
Судовий збір покладається на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 24-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції згідно із Законом від 30.06.1999 № 784-ХІУ), ст.ст. 129, 233-235 ГПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
1. Заяву ліквідатора Дудкіна Р.А. про ухвалення додаткового рішення у справі № 5024/980/2011 по розгляду заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства - задовольнити повністю.
2. Постановити у справі додаткову ухвалу.
3. Стягнути солідарно з боржників: громадянина ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; паспорт НОМЕР_3, виданий Цюрупинським РВ УМВС України Херсонській області 12.07.2005; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) та громадянина з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; паспорт НОМЕР_4, виданий Суворовським РВ УМВС України Херсонській області 08.07.1996; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Агро", ідентифікаційний код 30380253, вул. Миру, 26, кв. 80, м. Херсон, грошові кошти в сумі - 241 129,41 (двісті сорок одна тисячі сто двадцять дев'ять гривень 00 копійок) витрат із здійснення ліквідаційної процедури у справі № 5024/980/2011.
Накази видати після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Згідно ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Згідно ст. 256 ГПК України Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).
Повний текст ухвали складено та підписано 12.11.2018.
Суддя П.Д. Пригуза