УХВАЛА

12 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 918/858/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 (головуючий суддя Юрчук М.І., судді Тимошенко О.М., Савченко Г.І.) та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018 (суддя Марач В.В.) про відмову у винесені додаткової ухвали у справі № 918/858/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"

до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 201 332,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" через Північно - західний апеляційний господарський суд подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018 у справі № 918/858/16.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі № 918/858/16, відмовлено у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" про винесення додаткової ухвали про стягнення з Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" судових витрат в сумі 10 599,74 грн за розгляд скарги на дії ДВС та про розподіл судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги від 04.09.2017 в сумі 1600,00 грн та касаційної скарги від 23.10.2017 в сумі 1600,00 грн, при оскарженні ухвали Господарського суду Рівненської області від 08.08.2017 у вказаній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з огляду на таке.

Приписами частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, крім того, має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (Рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ.

Частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України у зазначеній редакції передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оскаржувану ухвалу постановлено 25.07.2018, а касаційну скаргу подано 04.10.2018, тобто, після набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а тому порядок подання касаційної скарги у даному випадку регулюється нормами процесуального закону, які діяли на час подання такої скарги (вчинення процесуальної дії).

Відповідно до частини 1 статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, до таких належать ухвали, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу.

Ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення у справі не належить до переліку ухвал, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки), мають право подати касаційну скаргу.

Отже, касаційну скаргу у даному випадку подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 918/858/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018

Керуючись статтями 234, 255, 287, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 918/858/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал платіжного доручення № 733 від 03.10.2018 на суму 1762,00 грн, іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.