ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1045/18

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Марценюк О.М.

розглянувши справу № 911/1045/18

за позовом Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах

держави в особі

1. Кабінету Міністрів України, м. Київ

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до 1. Приватного акціонерного товариства «Пласт», м. Миронівка

2. Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство

«Чорноморнафтогаз», м. Київ

про стягнення 9 106 826,00 грн.

за участю представників:

прокурор: Фоменко Ю.С. - посвідчення № 046428 від 29.03.2017;

від позивача 1: Бевх І.І. - довіреність № 7-5/99 від 11.01.2018;

від позивача 2: Пушкар І.А. - довіреність № 14-116 від 06.06.2018;

від відповідача 1: Громніцкий Ю.П. - довіреність від 20.04.2018;

від відповідача 2: Гаврюшенко В.В. - довіреність № 17/2018 від 21.03.2018;

Кириленко О.П. - договір-доручення від 09.08.2018, адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник прокурора Автономної Республіки Крим (надалі - прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі 1. Кабінету Міністрів України (надалі - позивач 1), 2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач 2) до 1. Приватного акціонерного товариства «Пласт» (надалі - відповідач 1), 2. Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (надалі - відповідач 2) про стягнення 9 106 826,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до п. 1.1 Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, сторони зобов'язалися спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об'єднання своїх вкладів та зусиль у сфері видобутку, постачання, транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей. Договір про спільну діяльність № 272-14 від 05.03.2014 визнаний рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17 недійсним, як такий, що укладений всупереч інтересам держави, без наміру ПрАТ «Пласт» досягнути встановленої мети, чим порушено інтереси держави. Рішення господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17 набрало законної сили.

Поряд з цим, з метою реалізації Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, між ПрАТ «Пласт», як оператором спільної діяльності по договору про спільну діяльність, та ПрАТ «Пласт» укладено Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 (надалі - договір на виконання робіт).

Рішенням господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17 визнано недійсним Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та Верховного Суду від 20.03.2018 рішення господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17 залишено без змін.

Таким чином, прокурор просить застосувати наслідки визнання недійсним правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, спрямований на незаконне заволодіння майном держави при наявності умислу лише у ПрАТ «Пласт», а саме стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» 9 106 826,00 грн. вартості робіт, отриманих ПрАТ «Пласт» за договором на виконання робіт, а з АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» - в дохід держави 9 106 826,00 грн.

Ухвалою суду від 23.05.2018 відкрито провадження у справі № 911/1045/18, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 13.06.2018 о 12 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 10754/18 від 07.06.2018) Акціонерне товариство «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (відповідач 2) надало відзив вих. № 673/18 від 07.06.2018 на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві, а саме, що позов у справі № 911/1045/18 поданий прокурором на підставі винесеного господарським судом рішення у справі № 911/1429/17, за яким визнано недійсним Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2, укладений між ПрАТ «Пласт», як оператором спільної діяльності, та ПрАТ «Пласт», та яке набрало законної сили. При цьому, за твердженням відповідача 2 вказаний договір визнаний судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, як оспорюваний правочин, та в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, а отже застосовуються загальні наслідки недійсності правочину, встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України. Разом з цим, відповідач 2 звертає увагу суду, що як у рішенні господарського суду Київської області від 22.08.2017, так й у постанові Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/1429/17 судами не вмотивовані свої висновки, що Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 укладений з метою, що суперечить інтересам держави та порушує суспільний порядок, а отже й при вирішенні спору у справі № 911/1045/17 наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, застосуванню не підлягають. Також, АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» стверджує, що саме товариство має право на звернення до суду з вимогами про застосування наслідків недійсності правочину, визначених ст. 216 ЦК України, оскільки рішенням у справі № 911/1429/17, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, було встановлено, що договір укладений всупереч інтересам АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз». При цьому, АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не є стороною Договору № 71/2 від 10.05.2018 та не одержувало від ПрАТ «Пласт» жодного майна, в т.ч. грошових коштів на його виконання, а отже АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не може виступати відповідачем у даній справі.

Чериез канцелярію суду (вх. № 10755/18 від 07.06.2018) від відповідача 2 надійшла заява вих. № 672/18 від 07.06.2018 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки прокурор неправомірно звернувся з відповідним позовом до АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та відсутні порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та НАК «Нафтогаз України».

Через канцелярію суду (вх. № 11107/18 від 12.06.2018) від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшла заява (пояснення) вих. № 14/3-1805 від 12.06.2018, в якій позивач 2 заперечує щодо звернення прокурора в інтересах держави в особі ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з підстав, недоведеності порушення прав або інтересів останнього.

Через канцелярію суду (вх. № 11193/18 від 13.06.2018) відповідачем 1 подано клопотання від 12.06.2018 про залишення позовної заяви без розгляду з підстав порушення прокурором вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за якою не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній та відсутність у позовній заяві належним чином обґрунтованих підстав щодо звернення прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Через канцелярію суду (вх. № 11194/18 від 13.06.2018) ПрАТ « Пласт» (відповідач 1) надало відзив від 12.06.2018 на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та стверджує про відсутність преюдиції судових рішень у справах № 911/639/17 та № 911/1429/17 для вирішення справи № 911/1045/18. Також, відповідач 1 звертав увагу на недоведеність прокурором укладення Договору на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 при наявності умислу з боку ПрАТ «Пласт» та такий, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та відповідно про неможливість стягнення коштів з ПрАТ «Пласт» на користь АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», а з останнього в дохід держави, оскільки АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не є стороною договору на виконання робіт.

Через канцелярію суду (вх. № 11201/18 від 13.06.2018) прокурор надав клопотання вих. № 05-962-18 від 13.06.2018) про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено.

Ухвалою суду від 13.06.2018 підготовче засідання відкладено на 04.07.2018 о 14 год. 00 хв.

26.06.2018 через канцелярію суду від прокурора надійшли відповідь вих. № 05-188вих-18 від 26.06.2018 на відзив відповідача 1 та відповідь вих. № 05-187вих-18 від 26.06.2017 на відзив відповідача 2, в яких прокурор стверджує про взаємопов'язаність рішень суду у справах № 911/639/17 та № 911/1429/17, оскільки визнаний недійсним у справі № 911/1429/17 Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 від 10.05.2014 є похідним від основного Договору про спільну діяльність № 272-14 від 05.03.2014, який визнано недійсним при винесені рішення у справі № 911/639/17, а отже при звернені до суду, прокурором вірно обраний спосіб захисту, а саме застосування наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України. Поряд з цим, прокурор посилався на те, що вищенаведені правочини вчинені за наявності умислу, а тому виходячи з неможливості існування Договору № 71/2 від 10.05.2014 за відсутності Договору № 272-14 від 05.03.2014, прокурор стверджує саме про застосування норм щодо наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, а кошти в розмірі 9 106 826,00 грн. доходами від спільної діяльності.

26.06.2018 через канцелярію суду від прокурора надійшли письмові пояснення вих. № 05-186вих-18 від 26.06.2018 (вх. № суду 12205/18 від 26.06.2018) та вих. № 05-185вих-18 від 26.06.2018 (вх. № суду 12207/18 від 26.06.2018) на заяви відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду та пояснення вих. № 05-189вих-18 від 26.06.2018 (вх. № суду 12208/18 від 26.06.2018) на заяву ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо безпідставності визнання останнього позивачем, в яких прокурором зазначено, що згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу; ПАТ «НАК «Нафтогаз» є єдиним акціонером АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (відповідач 2) та одноосібно виконує функції вищого органу товариства.

Ухвалою суду від 04.07.2018 відкладено підготовче засідання на 16.07.2018 об 11 год. 30 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 13381/18 від 12.07.2018) відповідач 1 надав запереченнях від 11.07.2018 на відповідь прокурора на відзив відповідача 1 на позов, в яких підтримав свою позицію, викладену у відзиві.

Через канцелярію суду (вх. № 13673/18 від 16.07.2018) від позивача 1 - Кабінету Міністрів України надійшла відповідь від 11.07.2018 на відзив АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», в яких позивач 1 підтримує вимоги заявлені прокурором, стверджує про правомірне звернення прокурора із позовом та просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 911/1045/18, а підготовче засідання відкладено на 20.08.2018 о 10 год. 00 хв.

10.08.2018 через канцелярію суду від відповідача 2 - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» надійшли заперечення вих. № 937/18 від 09.08.2018 (вх. № суду 15521/18 від 10.08.2018) на відповідь на відзив прокурора, в яких відповідач 2 вказує, зокрема, на відмінності суб'єктного складу сторін, підстав та предметів позовів у справах № 911/639/17 та № 911/1429/17, що не може бути підставою для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України при вирішенні спору у справі № 911/1045/18 і, що при вирішенні спору у справі № 911/1429/17 не вмотивовано висновків, що Договір № 71/2 від 10.05.2018 суперечить інтересам держави та має наслідком застосування вказаної норми права.

Через канцелярію суду (вх. № 15699/18 від 13.08.2018) від позивача 1 надійшли письмові пояснення від 10.08.2018 щодо правомірного звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі саме зазначених позивачів.

Через канцелярію суду (вх. № 15700/18 від 13.08.2018) від позивача 1 надійшла відповідь від 10.08.2018 на відзив відповідача 1 - ПрАТ «Пласт», в якій позивач заперечує обставини, викладені у відзиві відповідача 1 та просить суд завдовольнити позов прокурора в повному обсязі.

14.08.2018 через канцелярію суду (вх. № суду 15863/18 від 14.08.2018) від відповідача 2 - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» надійшли заперечення вих. № 954/18 від 13.08.2018 на відповідь на відзив позивача 1 - Кабінету Міністрів України, в яких відповідач 2 підтримує свої заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву.

У зв'язку із технічними несправностями, які призвели до неможливості здійснення звукової фіксації судового процесу, ухвалою суду від 20.08.2018 підготовче засідання призначено на 05.09.2018 о 10 год. 20 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 18124/18 від 04.09.2018) від відповідача 2 надійшли доповнення вих. № 1012/18 від 03.09.2018 до заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні 05.09.2019 оголошено перерву до 26.09.2018 об 11 год. 40 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 19819/18 від 26.09.2018) відповідач 2 надав письмову промову (заключне слово).

Ухвалою суду від 26.09.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/1045/18 та призначено справу до розгляду по суті на 17.10.2018 об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 17.10.2018 прокурором, представниками позивачів та відповідачів підтримані свої вимоги та заперечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Київської області розглядається справа № 911/1045/18 за позовом Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі 1. Кабінету Міністрів України, 2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до 1. Приватного акціонерного товариства «Пласт», 2. Акціонерного товарситва «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення 9 106 826,00 грн.

Відповідач 1 та відповідач 2 заявляли клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором.

Твердження відповідачів 1, 2 про неправомірність звернення прокурора в інтересах держави в особі 1. Кабінету Міністрів України, 2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» оцінюється судом критично виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 № 794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, в тому числі забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що Кабінет Міністрів України є головним розпорядником бюджетних коштів та встановлює критерії визначення одержувача бюджетних коштів з урахуванням напрямів, досвіду і результатів діяльності, фінансово-економічного обґрунтування виконання заходів бюджетної програми та застосування договірних умов.

Відповідно до ст. 42 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України

Згідно ст. 29 Бюджетного кодексу України, до доходів бюджету, крім передбачених Бюджетним кодексом України, відносяться й інші доходи, які визначаються законом про Державний бюджет України.

Кошти, які заявлені до стягнення на підставі ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України підлягають зарахуванню до загального фонду державного бюджету.

Діючим законодавством не визначено будь-який інший орган, уповноважений державою на стягнення до бюджету коштів, отриманих за правочином, що порушує інтереси держави та суспільства.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 25.05.1998 № 747 статутний фонд Компанії формується шляхом передачі до нього в тому числі 100 відсотків акцій державних акціонерних товариств, які утворюються на базі державних підприємств, майно яких не підлягає приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про акціонерні товариства», повноваження загальних зборів товариства, передбачені ст. 33 цього Закону та внутрішніми документами товариства, здійснюються акціонером одноосібно.

Таким чином, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є єдиним акціонером Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та одноосібно виконує функції вищого органу Товариства.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» внесене до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері паливно-енергетичного комплексу та забезпечує природним газом, видобутим зі Стрілкового газового родовища, мешканців Генічеського району Херсонської області.

Поряд з цим, до позовної заяви додано копії повідомлень прокуратури Автономної Республіки Крим до Кабінету Міністрів України вих. № 05-150вих-18 від 18.05.2018 та до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вих. № 05-149вих-18 від 18.05.2018, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Пред'явлення вказаного позову доручено прокуратурі Автономної Республіки Крим, на підставі листа Генеральної прокуратури України вих. № 05/1-207вих-18 від 03.05.2018.

Як зазначає прокурор, прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000236 від 19.10.2016 за фактом незаконного постачання природного газу на тимчасово окуповану територію України, у ході якого встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Пласт» («сторона 1», відповідач 1) та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» («сторона 2», відповідач 2) було укладено Договір про спільну діяльність № 272-14 від 05.03.2014, відповідно до умов якого сторони за даним договором зобов'язались спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об'єднання своїх вкладів та зусиль в сфері видобутку постачання і транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей (п. 1.1 договору).

Як встановлено умовами Договору у розділі «Визначення основних термінів» учасником, який здійснює ведення спільних справ учасників спільної діяльності - оператором - є ПрАТ «Пласт», який діє в рамках договору без окремої довіреності.

Відповідно до п. 4.1 договору для досягнення цілей, що є предметом цього договору, учасники роблять внески в спільну діяльність в формі грошей, майна, права користування майном, професійних і інших знань, навичок і умінь, а також ділової репутації та ділових зв'язків.

Згідно п. 4.2 договору сторона 1 - ПрАТ «Пласт» вносить у спільну діяльність грошовий внесок, вартість якого в період дії цього договору на цілі спільної діяльності становить 71 640 000 грн.

Сторона 2 - ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» вносить у спільну діяльність право користування об'єктами Архангельського газового родовища - виробничий комплекс «Блок-конструктор-1», виробничий комплекс «Центральна технологічна платформа - 7», а також право користування об'єктами Стрілкового газового родовища (перелік основних засобів, які увійшли до складу виробничих комплексів згідно зі звітом про проведення незалежної оцінки ринкової вартості права користування, виконаної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Підприємство «Северін-Консалтінг» станом на 03.03.2014. Вартість внеску сторони 2 в період дії даного договору на цілі спільної діяльності становить 47 760 000 грн. (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, користування та розпорядження спільним майном здійснюється оператором у порядку, визначеному у програмі спільної діяльності та цьому договорі.

Відповідно до пункту 6.2 Договору прибуток, що отримується сторонами Спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним у пп. 4.4, 4.5 Договору, а саме частка Сторони-1 складає 60 %, частка Сторони-2 складає 40 %. Рішення щодо розподілу прибутку та покриття збитків від спільної діяльності згідно з п. 3.6.3 Договору приймає Комітет з управління спільною діяльністю.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17 за позовом Заступника Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", Приватного акціонерного товариства "Пласт" про визнання недійсним договору, позовні вимоги задоволені повністю. Визнано недійсним договір про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, укладений між Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Приватним акціонерним товариством "Пласт". Вказане судове рішення набрало законної сили.

Зазначеним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що договір про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, укладений між Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Приватним акціонерним товариством "Пласт" не спрямований на досягнення встановленої ним спільної мети, оскільки ПрАТ "Пласт" в порушення своїх зобов'язань та цілей договору грошовий внесок, вартість якого становив 71 640 000,00 грн., не здійснив, внесок у спільну діяльність здійснено лише в сумі 1 000 000,00 грн., що свідчить про відсутність у ПрАТ "Пласт" наміру діяти спільно шляхом об'єднання зусиль сторін для досягнення мети договору. ПрАТ "Пласт" не докладаючи жодних зусиль, як оператор спільної діяльності фактично заволоділо, користувалось і отримувало корисні властивості переданого Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" у спільну діяльність свого внеску у вигляді права користування родовищами, на власний розсуд і на власні цілі.

Також, між Приватним акціонерним товариством «Пласт», як оператором спільної діяльності по договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14 («замовник») та Приватним акціонерним товариством «Пласт» («підрядник») було укладено Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 (надалі - договір на виконання робіт), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався з власних матеріалів виконати роботи по технічній експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР, в т.ч. свердловин, право користування якими передається в спільну діяльність, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити їх (п. 1.1 договору на виконання робіт).

Відповідно до п. 2.1 договору на виконання робіт вартість робіт по даному договору визначається на основі протоколу погодження договірної ціни (додаток № 1) та встановлюється з розрахунку на одиницю товарної продукції (природний газ), переданої замовнику. Приблизна вартість робіт, на строк дії договору, складає 47 972 950,00 грн., крім того ПДВ 20% складає 9 594 590,00 грн. Разом з ПДВ приблизна вартість робіт на строк дії договору складає 57 567 540,00 грн. Остаточна вартість виконаних підрядником робіт по договору визначається на основі підписаних сторонами актів прийому-передачі продукції та актів прийому-передачі виконаних робіт.

Даний договір діє по 31.12.2017, а в частині передачі товарної продукції (природний газ) та проведення розрахунків за неї - до повного виконання зобов'язань сторонами по даному договору (п. 8.2 договору на виконання робіт).

За виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів по договору на виконання робіт відповідачу 1 було перераховано 9 106 826,00 грн., що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи.

Рішенням господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Приватного акціонерного товариства «Пласт», за участю прокуратури Автономної Республіки Крим про визнання недійсним договору, визнано недійсним Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2, укладений між Приватним акціонерним товариством «Пласт», як оператором спільної діяльності, та Приватним акціонерним товариством «Пласт».

Зазначеним судовим рішенням встановлено, зокрема, що спірний Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2, укладений в порушення ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, оскільки оператор діяв як представник обох учасників спільної діяльності (ПрАТ «Пласт» зокрема) і уклав договір із ПрАТ «Пласт» у своїх комерційних інтересах, тому на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, як оспорюваний правочин, зазначений договір на виконання робіт було визнано судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та Верховного Суду від 20.03.2018 рішення господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як зазначалось вище, прокурор просить застосувати до визнаного недійсним договору на виконання робіт наслідки визнання недійсним правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу лише у ПрАТ «Пласт», а саме стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» 9 106 826,00 грн. вартості робіт, отриманих ПрАТ «Пласт» за договором на виконання робіт, а з АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в дохід держави 9 106 826,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2 ст. 228 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

За змістом положень ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 236 ЦК визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Необхідно з урахуванням приписів ст. 215 ЦК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом, і оспорювані правочини, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

За результатами касаційного перегляду судових рішень у справі № 911/639/17 (про визнання недійсним договору про спільну діяльність) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято постанову від 31.05.2018, в якій зазначено, що враховуючи остаточність постанови Верховного Суду (ст. 317 ГПК України), з метою дотримання єдності практики під час застосування приписів ст. 228 ЦК України, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що враховуючи наведені у постанові норми законодавства, аналізуючи зміст оскаржених судових актів судів попередніх інстанцій (щодо висновків судів), з врахуванням обставин, встановлених під час розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що по суті до спірних правовідносин судами застосовані приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Тобто, договір про спільну діяльність № 272-14 від 05.03.2014 визнаний у справі № 911/639/17 недійсним, як такий, що не відповідає інтересам держави, оспорюваний правочин (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договір на виконання робіт визнавався недійсним окремо від договору про спільну діяльність і з інших підстав.

Так, в рішенні господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17 визнано недійсним договір на виконання робіт на підставі ст.ст. 203, 215 та ч. 3 ст. 238, оскільки відповідач 1 діяв, як представник спільної діяльності і уклав оспорюваний договір із самим собою. В постановах апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 911/1429/17 також жодним чином не зазначено про визнання недійсним договору про виконання робіт з тих підстав, що він вчинений з недодержанням вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

Справа № 911/1429/17 розглядалась судом за участю прокуратури Автономної Республіки Крим, і як зазначено в рішенні суду від 22.08.2017 присутній в судовому засіданні прокурор повістю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позові. Тобто, при розгляді справи № 911/1429/17 прокурор підтримував позовні вимоги щодо визнання недійсним договору на виконя робіт на підставі ст.ст. 203, 215 та ч. 3 ст. 238, та жодним чином не заявляв про визнання недійсним вказаного договору на підставі того, що він вчинений з недодержанням вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

Отже, оскільки договір на виконання робіт визнаний судом недійсним у справі № 911/1429/17 на підставі ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, як оспорюваний правочин, що був укладений представником у своїх власних комерційних інтересах, в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, то застосовуються загальні наслідки недійсності правочинів, встановлені ч.ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України.

Також, ч. 3 ст. 228 ЦК України встановлено, що при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто суб'єктами таких правовідносин виступають сторони правочину і держава.

Відповідач 2 - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не брав участі у вчиненні недійсного правочину від 10.05.2014 № 71/2 (договір на виконання робіт), не є його стороною, тому необґрунтованими є вимоги прокурора про стягнення з відповідача 1 - ПрАТ «Пласт» на користь АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» оплати по договору на виконання робіт, а з АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» стягнення цих коштів в дохід держави.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що обидва правочини (договір про спільну діяльність та договір на виконання робіт) вчинені з порушенням інтересів держави і суспільства за наявності умислу відповідача 1 - ПрАТ «Пласт», однак не надає доказів, а саме рішення суду, яким встановлено умисел ПрАТ «Пласт» на вчинення договору на виконання робіт з порушенням інтересів держави і суспільства.

Також прокурор зазначає, що при обранні застосування наслідків недійсності правочинів передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, необхідно врахувати підстави визнання недійсними основного договору про спільну діяльність, оскільки договір на виконання робіт є похідним від говору про спільну діяльність та укладений на його виконання.

Однак, суд критично ставиться до зазначених тверджень прокурора.

Визнання недійсним основного договору про спільну діяльність не свідчить про автоматичну недійсність договорів, укладених на підставі такого правочину. Договір про спільну діяльність та договір на виконання робіт визнавалися недійсними в різних судових справах та з різних підстав, які тягнуть застосування різних наслідків недійсності правочинів.

Прокурором не надано доказів визнання недійсним договору на виконання робіт як такого, що укладений з недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

Звертаючись до суду у справі № 911/1045/18, прокурор, враховуючи визнання Договору на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 недійсним (справа № 911/1429/17) просить застосувати наслідки недійсності правочину, який укладений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, з посиланням на норми ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Поряд з цим, приймаючи рішення у справі № 911/1429/17, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанцій, було встановлено, що Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 №71/2 укладений в порушення вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, зокрема, укладений однією і тією ж особою (ПрАТ «Пласт»).

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Прокурором не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, в обґрунтування застосування наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, для договору на виконання робіт.

Господарським судом Київської області приймаючи рішення у справі № 911/1429/17, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та Верховного Суду від 20.03.2018, визнаючи Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 недійсним, не було зроблено висновок, що при його укладені порушені інтереси держави і суспільства і, що такий правочин визнаний недійсним з порушенням ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2, укладено з метою реалізації Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, проте, як окремий правочин, визнаний недійсним, як такий, що укладений в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Таким чином, оскільки Договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР від 10.05.2014 № 71/2 визнаний в судовому порядку недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, як оспорюваний правочин, що був укладений ПрАТ «Пласт» в своїх власних комерційних інтересах, в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України та, відповідно із застосуванням наслідків недійсності правочину, визначених ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог заявлених Першим заступником прокурора Автономної Республіки Крим.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладаються на прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі 1. Кабінету Міністрів України, 2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до 1. Приватного акціонерного товариства «Пласт», 2. Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення 9 106 826,00 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п. 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст підписано - 19.11.2018.

Суддя О.О. Христенко