УХВАЛА

16 листопада 2018 року Справа № 913/459/17

Розглянувши заяву б/н від 06.11.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про відстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро-Транс (вул. Орджонікідзе, 10, офіс 301, м. Краматорськ, Донецька область, 84333)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (пр. Гвардійський, 30/1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400)

про стягнення 44148 грн 00 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від стягувача представник не прибув;

від боржника ОСОБА_1, представник за довіреністю №ББУ/РА78/СЛ/17 від 11.12.2017

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26.07.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2017, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО-ТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення 44148 грн 00 коп. задоволено в повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРО-ТРАНС" борг у сумі 44148 грн 00 коп., судовий збір у сумі 1600 грн 00 коп.

07.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит через канцелярію суду надійшла заява б/н від 06.11.2018, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Луганської області від 26.07.2017 у справі №913/459/17 на один рік з моменту ухвалення судового рішення про відстрочення.

В обґрунтування зазначеної заяви заявник посилається на те, що місцезнаходженням виробничих потужностей відповідача є м. Ровеньки Луганської області. Майно ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», що перебуває за адресою: вул. Леніна, 82, м. Ровеньки, Луганська область, знаходиться у незаконному володінні та під контролем невідомих осіб. По факту захоплення порушено кримінальне провадження №0000158. Отже для боржника склалися надзвичайні події та обставини, які на цей час унеможливлюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання. Настання надзвичайних обставин (обставин неперобної сили) підтверджується Сертифікатами ТПП.

Ухвалою суду від 09.11.2018 розгляд заяви призначено на 16.11.2018.

15.11.2018 від боржника через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення б/н від 14.11.2018 до заяви, в якихвін зазначив, що підприємство відповідача, вело діяльність згідно наданих державними органами дозволів, у місцевості свого розташування, яка наразі є окупованою. Такі дозволи містять географічні координати де дозволений видобуток вугілля. Дія вказаних дозволів була зупинена, про що свідчить лист Державної служби геології та надр та перлік спеціальних дозволів по яким зупинена дія - до закінчення АТО. Факт захоплення підприємства відповідача також встановлено рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2017 у справі №913/615/17.

Додаткові пояснення розглянуті та долучені судом до матеріалів справи.

16.11.2018 від стягувача на електронну адресу суду надійшло повідомлення №16/11-п2 від 16.11.2018, яке розглянуто та долучено судом до матеріалів справи.

16.11.2018 від стягувача на електронну адресу суду надійшов відзив на заяву №15/11-в4 від 15.11.2018, в якому він просить відмовити в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення. Зазначив, що договір №19-РА-АБ укладено між сторонами 13.10.2016, тобто після початку проведення антитерористичної операції, тобто сторони усвідомлювали всі можливі ризики внаслідок проведення антитерористичної операції, свідомо обрали місце виконання робіт на території, де державою не забезпечується правовий режим діяльності підприємств, установ та організацій. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: пр. Гвардійський, 30/1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400. Тобто відповідач на теперішній час знаходиться на території, яка підконтрольна українській владі.

Відзив розглянуто та долучено судом до матеріалів справи.

Разом з відзивом подано наступні клопотання:

- клопотання б/н та б/д про продовження строку розгляду справи та відкладення судового засідання;

- клопотання №15/11-к8л від 15.11.2018 про витребування доказів;

- клопотання №15/11-кл7 від 15.11.2018, в якому він просить продовжити строк розгляду заяви на 15 календарних днів та відкласти судове засідання на іншу дату. Стосовно яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Крім того, суд враховує, що чинним ГПК України не передбачено процесуальної можливості для продовження строку, встановленого ст.331 ГПК України, для розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вищезазначених клопотань стягувача, з огляду на обмежені строки розгляду заяви та у звязку з тим, що останнім не дотримано вимог ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

16.11.2018 від боржника чрез канцелярію суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Клопотання розглянуто, задоволено та долучено судом до матеріалів справи.

Представник боржника в судовому засіданні 16.11.2018 надав усні пояснення щодо заяви. Просив задовольнити подану ним заяву.

Представник стягувача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Дослідивши заяву, заслухавши пояснення представника боржника, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Отже, законодавець у будь-якому випадку повязує відстрочку виконання рішення з обєктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для відстрочки виконання рішення.

У розумінні ст.331 ГПК України важкий фінансовий стан заявника не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) залежить, зокрема від власної діяльності субєкта господарювання заявника.

З приводу поданого відповідачем ОСОБА_2 №7601 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово промислової палати України №370/05-4 від 15.06.2017, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати Торгово - промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс - мажорні обставини та видають сертифікат про відповідні обставини.

Форс мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо) обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. А саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, акти тероризму, захоплення підприємств, тривалі перерви в роботі транспорту, тощо.

Отже, законодавець визначає, що при настанні обставин непереборної сили (форс-мажору), сторони можуть бути звільнені від відповідальності за невиконання зобовязань за договором. При цьому, такі обставини повинні відповідати наступним критеріям: 1) ця обставина має бути надзвичайною і невідворотною обставиною за даних умов здійснення господарської діяльності, тобто попри те, що факт її настання можливо припустити, час, місце, тривалість, наслідки такої обставини передбачити неможливо; 2) ця обставина повинна знаходитися поза контролем сторони і не бути повязаною з її діями; 3) сторона не могла своїми розумними діями запобігти або здолати цю перешкоду; 4) має бути присутнім причинно-наслідковий звязок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобовязання за договором; 5) факт настання такої обставини має бути засвідчений визначеною сторонами компетентною організацією.

В той же час, відповідно до п.6.2. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5) встановлено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, за зверненням ТОВ ДТЕК Ровенькиантрацит було видано ОСОБА_2 №7600 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово промислової палати України №371/05-4 від 15.06.2017 відповідно до умов Концесійного договору від 01.12.2011, посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2122 з додатками до нього, укладеного з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, які унеможливили його виконання з 13.03.2017.

Отже зазначений сертифікат не є належним доказом наявності форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо виконання господарських зобов'язань саме за договором №19-РА-АБ від 13.10.2016.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони уклали спірний договір 13.10.2016 та відповідач отримував відповідні послуги за договором вже під час проведення АТО на відповідній території, та відповідно до норм цивільного законодавства не був позбавлений права відмовитися від прийняття відповідних послуг або вийти до позивача з пропозицією щодо перенесення строків оплати за договором.

Доказами, відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення. Відповідачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів наявність тяжкого фінансового стану, як і не обґрунтовано та документально не підтверджено обставин з настанням яких поліпшиться його майновий стан.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви б/н від 06.11.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви б/н від 06.11.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 16.11.2018 відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Т.В. Косенко