ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 р. Справа№ 914/3271/16

Господарський суд Львівської області в особі судді Пазичева В.М., розглянувши матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича від 12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. у справі № 914/3271/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця Вербицького Назара Богдановича, м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича, м. Львів,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство "Старий Сихів", м. Львів,

про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом примусового виселення.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: не з'явився.

від відповідача (заявника): Телішевський І.Д., ордер № 111120 від 01.11.18 року.

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з'явився.

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області Фізичною особою-підприємцем Вербицьким Назаром Богдановичем подано позов до Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівського комунального підприємства "Старий Сихів" про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом примусового виселення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. (суддя Яворський Б.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. (головуючий суддя Кордюк Г.Т., судді: Гриців В.М., Давид Л.Л.), позовні вимоги задоволено повністю: зобов'язано ФОП Петруся І.М. усунути перешкоди в користуванні ФОП Вербицьким Н.Б. приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд), загальною площею 6,0 кв. м., шляхом примусового виселення.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2017 р. постановлено Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. та рішення господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. у справі № 914/3271/16 залишити без змін.

12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. в справі № 914/3271/16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 р. заяву Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича від 12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 передано для розгляду судді Пазичеву В.М.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі № 914/3271/16 за заявою Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича від 12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. в справі № 914/3271/16 за нововиявленими обставинами і призначено розгляд заяви в підготовчому судовому засіданні на 01.11.2018 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.11.2018 року, підготовче засідання відкладено на 08.11.2018 року, у зв'язку із відсутністю представника позивача, третьої особи 1, третьої особи 2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 14.11.2018 року.

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2018 року, від 01.11.2018 року, від 08.11.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якого була визнана судом обов'язковою.

Відповідач (заявник) вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2018 року, від 01.11.2018 року, від 08.11.2018 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

01.11.2018 р. за вх. № 41767/18 представник відповідача (заявника) подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.11.2018 р. за вх. № 42058/18 представник відповідача (заявника) подав пояснення.

13.11.2018 р. за вх. № 43408/18 представник відповідача (заявника) подав пояснення.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2018 року, від 01.11.2018 року, від 08.11.2018 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якої була визнана судом обов'язковою.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2018 року, від 01.11.2018 року, від 08.11.2018 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якої була визнана судом обов'язковою.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 14.11.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначає, що 04.10.2013 р. Львівською міською радою прийнято рішення "Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. І.Кавалерідзе, 7".

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 13096193 від 20.11.2013 р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2013 р. та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлове приміщення першого поверху під номером XVIII за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 7, загальною площею 6 кв.м є комунальною власністю, а власником є Львівська міська рада.

25.06.2014 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець, третя особа, на даний час УКВ ДЕР ЛМР) та Фізичною особою - підприємцем Вербицьким Назарієм Богдановичем (орендар, відповідач) укладено договір № С-9063-14 оренди нерухомого майна (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що перебуває на балансі ЛКП "Старий Сихів". Об'єктом оренди є приміщення, загальною площею 6,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Кавалерідзе, 7 (3-ій під'їзд).

Відповідно до п. 3.1 Договору, приймання-передачу об'єкта оренди здійснюють орендар та балансоутримувач. При передачі об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписують орендар та балансоутримувач (п. 3.3 Договору). Термін Договору оренди визначений з 25.06.2014 р. до 24.06.2017 р. (п. 4.1 Договору).

25.06.2014 р. сторони підписали Акт приймання-передачі нежитлового приміщення.

Листом від 05.12.2016 р. позивач надіслав відповідачу претензію про усунення перешкод в користування нежитловим приміщенням та його звільнення.

Як стверджує позивач, незважаючи на відсутність правових підстав, відповідач продовжує користуватися нежитловим приміщенням. Факт користування спірним приміщенням відповідачем на час розгляду справи ним не оспорюється і у матеріалах справи відсутні докази звільнення відовідачем спірного приміщення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. (суддя Яворський Б.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. (головуючий суддя Кордюк Г.Т., судді: Гриців В.М., Давид Л.Л.), позовні вимоги задоволено повністю: зобов'язано ФОП Петруся І.М. усунути перешкоди в користуванні ФОП Вербицьким Н.Б. приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд), загальною площею 6,0 кв. м., шляхом примусового виселення.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2017 р. постановлено Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. у справі № 914/3271/16 залишити без змін.

У заяві від 12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. в справі № 914/3271/16 за нововиявленими обставинами, відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що спірне приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під"їзд) у м. Львові належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, згідно свідоцтва про право власності № 13096193 від 20.11.2013 р., оскільки виконкомом ЛМР прийнято рішення від 04.10.2013 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення по вул.. Кавалерідзе, 7.

25.09.2014 р. між Управлінням комунальної власності Львівської міської ради, як орендодавцем та ФОП Вербицьким Н.Б., як орендарем укладено договір оренди спірного приміщення № С-9063-14, право комунальної власності на спірне приміщення не скасовано, договір оренди цього приміщення, відповідно до ст. 204 ЦК України, є дійсним, оскільки не визнаний недійсним судом. Тому, суд прийшов до висновку, що право ФОП Вербицького Н.Б., як орендаря спірного приміщення, порушено, і задовільнив його позов.

В той же час, постановою апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 р. в цивільній справі № 464/801/17 визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Львівської міської ради № 792 від 04 жовтня 2013 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення по вул. Кавалерідзе, 7», визнано недійсним свідоцтво про право власності № 13096193 від 20.11.2013 р., видане Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, про право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. на першому поверсі в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 01, номер запису про право власності 3455791), скасовано державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. на першому поверсі в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 01, номер запису про право власності 3455791), визнано недійсним договір оренди приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові № С-9063-14 від 25 червня 2014 р., укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та фізичною особою-підприємцем Вербицьким Назаром Богдановичем.

За твердженням відповідача, дані обставини є істотними для справи, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, оскільки об'єктивно стали відомі після 18 вересня 2018 р.. коли було ухвалено вищевказану Постанову Апеляційного суду Львівської області, повний текст якої складено 27 вересня 2018 р.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих. що пов'язані з його недійсністю.

Судом першої інстанції було відмовлено в клопотанні відповідача про зупинення провадження в даній господарській справі до вирішення пов'язаної з нею цивільної справи № 464/801/17, яка розглядалася Сихівським районним судом м. Львова. З таким рішенням погоджувалися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, які в своїх судових рішеннях зазначили, що за наслідками прийняття рішення в цивільній справі № 464/801/17, відповідач Петрусь І.М. не позбавлений права звернутися до суду із заявою в порядку розділу XIII ГПК України (тобто із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами - в ред. ГПКУ, що була чинною на той час).

Заявник зазначає, що оскільки, згідно судового рішення в цивільній справі, спірне приміщення не належить до комунальної власності, а належить на праві спільної сумісної власності, як допоміжне, всім власникам квартир в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 у м. Львові, які не заперечують проти цього, ФОП Вербицький Н.Б. не був і не є орендарем цього приміщення, тому жодні його права заявником не були і не є порушені, а згідно ст. 397 ЦК України фактичне володіння заявником цим приміщенням вважається правомірним.

На думку заявника, оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р. заявником було добровільно виконано, заявник звільнив спірне приміщення та сплатив позивачу судовий збір в сумі 1 378,00 грн., який був ним сплачений до бюджету при поданні позову, то відповідно до ч. 2 ст. 333 ГПК України, необхідно одночасно з переглядом рішення суду за нововиявленими обставинами вирішити питання про поворот виконання рішення Господарського суду Львівської області під 07 лютого 2017 р. у господарській справі № 914/3271/16.

Відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р. у господарській справі № 914/3271/16, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Судові витрати, які поніс в даній справі відповідач ФОП Петрусь І.М., становлять:

- судовий збір в загальній сумі 5747,00 грн. (в т.ч. за подання апеляційної скарги -

1760,00 грн., за подання касаційної скарги - 1920,00 грн., за подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами - 2067,00 грн. - оригінали квитанцій, які підтверджують сплату судового збору ФОП Петрусем І.М., знаходяться в матеріалах справи № 914/3271/16.).

- витрати на правову допомогу адвоката на всіх стадіях судового розгляду -

6000,00 грн., згідно квитанцій від 24.01.2017 р., від 31.01.2017 р., від 07.02.2017 р., від 16.02.2017 р., від 09.03.2017 р., від 20.03.2017 р., від 10.04.2017 р., від 19.04.2017 р., від 16.05.2017 р., від 02.10.2018 р., копії яких долучено до заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В порядку повороту виконання рішення суду, з позивача ФОП Вербицького Н.Б. на користь відповідача ФОП Петруся І.М. підлягає стягненню сума 1 378,00 грн., оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р. відповідачем було добровільно виконано, він сплатив позивачу, згідно рішення суду та виданого наказу, судовий збір в сумі 1 378,00 грн., який був позивачем сплачений до бюджету при поданні позову, що підтверджується письмовою розпискою представника позивача ФОП Вербицького Н.Б. від 15.05.2017 р., копія якої долучена до заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, при задоволенні заяви відповідача ФОП Петруся І.М. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р, у господарській справі № 914/3271/16 на його користь, з позивача ФОП Вербицького Н.Б. підлягає стягненню сумарно сума в розмірі 13 125,00 грн.

Позивач вимог суду не виконав, відзиву на заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами не подав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Третя особа 1 вимог суду не виконала, відзиву на заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами не подала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила.

Третя особа 2 вимог суду не виконала, відзиву на заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами не подала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 325 ГПК України, заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Слід зазначити, що 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України N2147-VIII від 03.10.2017 р.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Згідно приписів ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" від 27 лютого 1981 року № 1, не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Водночас, нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду відносно яких при розгляді справи, забезпечила би прийняття цим судом іншого рішення. Тобто, однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст. 320 ГПК України є істотність для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі на час розгляду справи, для вирішення спору. Тому, результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

При прийнятті судового рішення від 07.02.2017 р. у справі № 914/3271/16 судом встановлено, що 04.10.2013 р. Львівською міською радою прийнято рішення № 792 "Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. І.Кавалерідзе, 7".

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 13096193 від 20.11.2013 р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2013 р. та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлове приміщення першого поверху під номером XVIII за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд.7, загальною площею 6 кв.м є комунальною власністю, а власником є Львівська міська рада.

25.06.2014 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець, третя особа, на даний час УКВ ДЕР ЛМР) та Фізичною особою - підприємцем Вербицьким Назарієм Богдановичем (орендар, відповідач) укладено договір № С-9063-14 оренди нерухомого майна (надалі - Договір). Відповідно до п.1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що перебуває на балансі ЛКП "Старий Сихів". Об'єктом оренди є приміщення, загальною площею 6,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, 7 (3-ій під'їзд).

Однак, Постановою апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 р. в цивільній справі № 464/801/17 визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Львівської міської ради № 792 від 04 жовтня 2013 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення по вул. Кавалерідзе, 7», визнано недійсним свідоцтво про право власності № 13096193 від 20.11.2013 р., видане Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, про право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на приміщення під літерою XVIII, площею 6,0 кв.м. на першому поверсі в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові, (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна № 01, номер запису про право власності 3455791), скасовано державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. на першому поверсі в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 01, номер запису про право власності 3455791), визнано недійсним договір оренди приміщення під літерою XVIII площею 6,0 кв.м. в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 (3-й під'їзд) у м. Львові № С-9063-14 від 25 червня 2014 р., укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та фізичною особою-підприємцем Вербицьким Назаром Богдановичем.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Тому, оскільки Спірне приміщення не належить до комунальної власності, а належить на праві спільної сумісної власності, як допоміжне, всім власникам квартир в будинку по вул. Кавалерідзе, 7 у м. Львові, які не заперечують проти цього, ФОП Вербицький Н.Б. не був і не є орендарем цього приміщення, отже, жодні його права відповідачем не були і не є порушені, а, згідно ст. 397 ЦК України, фактичне володіння цим приміщенням вважається правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р., під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного права і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві, простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 3-649гс15.

Відповідно до положень ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній до 15.12.2017 р.), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В розумінні ст. 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Аналогічні норми містить Господарський процесуальний кодекс в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Фізичної особи-підприємця Вербицького Назара Богдановича до Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Львівського комунального підприємства "Старий Сихів" про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом примусового виселення не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Судові витрати, які поніс в даній справі відповідач ФОП Петрусь І.М., становлять:

- судовий збір в загальній сумі 5747,00 грн. (в т.ч. за подання апеляційної скарги -

1760.00 грн., за подання касаційної скарги - 1920,00 грн., за подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами - 2067,00 грн. - оригінали квитанцій, які підтверджують сплату судового збору ФОП Петрусем І.М., знаходяться в матеріалах справи № 914/3271/16.).

- витрати на правову допомогу адвоката на всіх стадіях судового розгляду -

6000.00 грн., згідно квитанцій від 24.01.2017 р., від 31.01.2017 р., від 07.02.2017 р., від 16.02.2017 р., від 09.03.2017 р., від 20.03.2017 р., від 10.04.2017 р., від 19.04.2017 р., від 16.05.2017 р., від 02.10.2018 р., копії яких долучено до заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В порядку повороту виконання рішення суду з позивача ФОП Вербицького Н.Б. на користь відповідача ФОП Петруся І.М. підлягає стягненню сума 1 378,00 грн., оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р. відповідачем було добровільно виконано, він сплатив позивачу, згідно рішення суду та виданого наказу, судовий збір в сумі 1 378,00 грн., який був позивачем сплачений до бюджету при поданні позову, що підтверджується письмовою розпискою представника позивача ФОП Вербицького Н.Б. від 15.05.2017 р., копія якої долучена до заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, при задоволенні заяви відповідача ФОП Петруся І.М. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 07 лютого 2017 р, у господарській справі № 914/3271/16 на його користь з позивача ФОП Вербицького 11.Б. підлягає стягненню сумарно 13 125,00 грн.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241, 320, 325, 333 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича від 12.10.2018 р. за вх. № 2693/18 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. в справі № 914/3271/16 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. в справі № 914/3271/16 - скасувати, прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Вербицького Назара Богдановича до Фізичної особи-підприємця Петруся Івана Михайловича, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівського комунального підприємства "Старий Сихів" про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом примусового виселення - відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи підприємця Вербицького Назара Богдановича (адреса: 79031, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця Петруся Івана Михайловича (адреса: 79026, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму судових витрат в розмірі 13125 (тринадцять тсяч сто двадцять п'ять) грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.11.2018 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.