ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2178/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», юридична адреса: 19330, Черкаська обл., Лисянський район, с. Дашуківка, адреса для листування: 19300, Черкаська область, Лисянський район, смт. Лисянка, вул. Незалежності, 2 ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвест Сістемс», 62702, Харківська область, Дворічанський район, смт. Дворічна, вул. 1 Кінна, 38, ;

про визнання недійсним договору поставки продукції №199 від 23.11.2015

за участю представників учасників справи:

позивача - не з'явився.

відповідача - Щербань Т.А. (довіреність б/н від 12.09.2018).

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Дашуківські бентоніти» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвест Сістемс» про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дашуківські бентоніти» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвест Сістемс», з усіма змінами та доповненнями (додатковими угодами) до нього .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 11.09.2018

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2018 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 24.09.2018.

Приймаючи до уваги, що під час підготовчого засідання судом вирішено всі питання та вчинено всі дії, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2018, на підставі ч. 2 ст. 185 ГПК України закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 03.10.2018.

03.10.2018 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті та протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03.10.2018 на підставі ст. 202 ГПК України відкладено розгляд справи на 22.10.2018.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, в обґрунтування зазначив, що як стало випадково відомо позивачу 23.11.2015 між ПАТ «Дашуківські бентоніти» та ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» було укладено договір поставки продукції № 199, у відповідності до якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію, а саме: контейнер МКПП у кількості та за ціною згідно рахунку та/або видаткової накладної, а покупець в порядку та на умовах, що визначені договором, зобов'язався прийняти й оплатити продукцію. Разом з тим, від імені ПАТ «Дашуківські бентоніти» договір поставки був укладений фізичною особою (ОСОБА_2), яка не мала жодних повноважень на його укладення. Так, договір поставки було підписано зі сторони позивача ОСОБА_2, який діяв начебто в якості голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» на підставі Статуту. Водночас, починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником (головою Правління) ПАТ «Дашуківські бентоніти», який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є ОСОБА_3, якого 09.11.2015 призначено виконуючим обов'язки голови Правління, а з 27.02.2016 - головою Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти», шо підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 6112015-1 від 09.11.2015, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців від 11.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач зазначає, що відповідач укладаючи договір з позивачем, був обізнаний як з положеннями Статуту ПАТ «Дашуківські бентоніти» так і з інформацією про ОСОБА_3 як керівника ПАТ «Дашуківські бентоніти», що містилася і міститься в загальнодоступному та відкритому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того зазначив, що продукція за спірним договором позивачем не отримувалась, жодна видаткова або інша накладна не підписувалась, а розрахунки здійснені незаконно на підставі рішень не уповноважених осіб.

В судовому засіданні повноважний представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в позові, в обґрунтування зазначив, що дійсно 23.11.2015 між ПАТ «Дашуківські бентоніти» та ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» укладено договір поставки продукції № 199. На момент переговорів щодо укладання договору поставки повноваження голови правління ПАТ були перевірені та підтверджувалися довідкою АБ № 341104 з єдиного реєстру підприємців та організацій України, в якій керівником зазначений ОСОБА_2 Вказав, що відповідачем за договором протягом 2015-2018 років було здійснено 5 поставок продукції, що підтверджується підписаними видатковими накладними, товаро - транспортними накладними та виписками з АТ «ПРОКРЕЛИТ БАНК», підписання позивачем відповідних документів без будь-яких заперечень свідчить про прийняття ним поставленої продукції та породжує обов'язок сплати за вказаний товар. Крім того, ще одним доказом який підтверджує визнання позивачем наявності договору є відповідь на лист - претензію № 382 від 26.06.2018, в якому позивач визнав борг у повному обсязі та повідомив, що в період липень - вересень 2018 року буде проведено 100% розрахунок. Наголошував, що ПАТ «Дашуківські бентоніти» тривай час вчиняло дії направлені на виконання договору поставки: приймало продукцію, підписувало документи на прийняття продукції, здійснювало оплату, а саме: за трьома з п'яти поставок оплати здійснена в повному обсязі.

22.10.2018 на підставі ст. 216 ГПК України судом оголошено перерву у судовому засіданні до 31.10.2018, для надання можливості сторонам у відповідності до ч. 5 ст. 161 ГПК України підготувати додаткові пояснення з окремого питання, а саме: щодо здійснення часткових розрахунків за спірним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв'язку з відпусткою судді Новікової Н.А., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області № 6-1/2016 від 28.03.2016, помічником судді Петровою С.С. повідомлено про перенесення судового засідання з 31.10.2018 на 05.11.2018.

Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи явку свого повноважного представника у судове засідання 05.11.2018 не забезпечив, надав письмові пояснення в порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України (вх. № 30964 від 31.10.2018) в яких зазначив, що за період з 01.07.2015 по 01.09.2018 у ПАТ «Дашуківські бентоніти» наявний один відкритий рахунок в ПАТ «Ощадбанк» № 7228. ОСОБА_3 як керівник ПАТ «Дашуківські бентоніти» не відкривав рахунку № в ПАТ «Перший Український міжнародний банк», не проходив процедуру ідентифікації та верифікації представника юридичної особи, а отже і не здійснював жодних дій, пов'язаних із перерахунком коштів (інших фінансових операцій) на користь третіх осіб за період з 09.11.2015 по даний час. При цьому, з метою отримання інформації безпосередньо в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в інтересах ПАТ «Дашуківські бентоніти» направлено два адвокатські запити щодо: відомостей про особу, якою від імені ПАТ «Дашуківські бентоніти» здійснювались платежі на користь ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» (наразі відповідь не отримано) та чи ідентифіковано та верифіковано ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_3 як представника власника рахунку № 6 - ПАТ «Дашуківські бентоніти». Так, згідно відповіді ПАТ «ПУМБ» для отримання інформації щодо рахунку № 6 (з якого здійснювалось списання коштів на користь відповідача), новому керівнику ОСОБА_3 рекомендовано пройти процедуру ідентифікації та надати до банківської установи карту із зразками підпису та пакет документів на підтвердження повноважень у відповідності до ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п. 2.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003. Таким чином, повноважний голова Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» ОСОБА_3 не відкривав в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» від імені ПАТ «Дашуківські бентоніти» рахунок № 6. Крім того, ОСОБА_3 не ідентифікований та не верифікований як представник власника рахунку № 6 - ПАТ «Дашуківські бентоніти» в ПАТ «Перший Український міжнародний банк», а отже не здійснював та не міг здійснювати будь-яких фінансових операцій, в тому числі перерахунку коштів на користь ТОВ «Глобал Інвест Сістемс». Крім того, надав заяву (вх. № 31464 від 05.11.2018) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач надав додаткові пояснення (вх. № 30798 від 29.10.2018), які повноважний представник підтримав у судовому засіданні та зазначив, що відповідно до п. 5.1 договору на кожну партію поставки продукції постачальник надає покупцеві рахунок на оплату. В п. 5.3 договору визначено, що при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати в платіжному дорученні номер та дату цього договору або номер та дату рахунку, виписаного постачальником на оплату продукції. Так, в платіжних дорученнях міститься вказівка на номер та дату рахунку, які були надані відповідачем. Відповідач надав всього 4 рахунки на оплату товару, а саме за контейнери МКПП: 1. рахунок на оплату № 531 від 23.11.2015 на загальну суму 26049, 60 грн., позивачем вказана сума сплачена у повному обсязі згідно платіжного доручення № 700 від 21.12.2015; 2. рахунок на оплату № 231 від 09.06.2017 на загальну суму 138480, 00 грн., позивачем вказана сума сплачена у повному обсязі згідно платіжних доручень № 918 від 24.07.2017, № 932 від 26.07.2017, № 951 від 27.07.2017, № 979 від 09.08.2017, № 1049 від 14.08.2017; 3. рахунок на оплату № 411 від 06.09.2017 на загальну суму 135720, 00 грн., позивачем вказана сума сплачена у повному обсязі згідно платіжних доручень № 1267 від 18.10.2017, № 1298 від 23.10.2017, № 1320 від 20.10.2017; 4. рахунок на оплату № 27 від 26.01.2018 на загальну суму 145920, 00 грн., позивачем вказана сума сплачена частково у розмірі 10920, 00 грн., згідно платіжного доручення № 425 від 15.03.2018, сума боргу складає 135000, 00 грн. Всі вищезазначені платіжні доручення підтверджують, що необхідні грошові кошти пераховувались на розрахунковий рахунок відповідача на підставі рахунків на оплату. Отже, беручи до уваги всі надані докази (видаткові накладні, товарно- транспортні накладні, довіреності, рахунки на оплату, податкові накладні, платіжні доручення та виписку з банку АТ «Прокредит Банк») договір визнавався та виконувався сторонами. Тобто, після укладення договору позивач вчинив дії направлені на наступне схвалення правочину, а саме: приймав продукцію від відповідача та сплачував за неї кошти, у зв'язку з цим, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

05.11.2018 суд оголосив про закінчення з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в позові у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представника відповідача у судових дебатах, суд встановив наступне.

23.11.2015 між ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» в особі директора Лебеденка І.В., що діє на підставі статуту з однієї сторони та ПАТ «Дашуківські бентоніти» в особі Голови правління ОСОБА_2, що діє на підставі статуту з іншої сторони укладено договір поставки продукції № 199 (арк. справи 12-14).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію, яка не обтяжена та щодо якої відсутні претензії третіх осіб, а саме: контейнер МКПП у кількості та за ціною згідно рахунку та/або видаткової накладної, а покупець в порядку та на умовах, що визначені договором, зобов'язався прийняти й оплатити продукцію.

Згідно з п. 9.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками.

Разом з тим, позивач зазначає, що від імені ПАТ «Дашуківські бентоніти» договір поставки був укладений фізичною особою ОСОБА_2, який не мав жодних повноважень на його укладення.

Згідно з протоколом засідання Наглядової ради від 30.10.2015, на час проведення аудиторської перевірки відкликано повноваження голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» ОСОБА_2 Виконуючим обов'язки голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» обрано заступника голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» із адміністративних питань ОСОБА_5 (арк. справи 107-108).

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради № 6112015-1 від 09.11.2015 виконуючим обов'язки голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» призначено ОСОБА_3 (арк. справи 15-16).

Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3 є виконуючим обов'язки голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» з 09.11.2015 (арк. справи 17-18).

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради № 26022016 від 25.02.2016 відкликано та достроково припинено повноваження ОСОБА_2 як голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» із звільненням його з 26 лютого 2016 року із займаної посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Обрано ОСОБА_3 головою Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» з 27 лютого 2016 року (арк. справи 19-20).

Відповідач заперечує вказані обставини та зазначає, що між сторонами укладено договір поставки продукції № 199, на момент переговорів щодо укладання договору поставки повноваження голови правління ПАТ були перевірені та головою Правління ПАТ був ОСОБА_2, що підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 6112015-1 від 09.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 15-20, 107-108).

Крім того наголошує, що позивач приймав продукцію від відповідача, що підтверджується видатковими накладними № 99 від 15.02.2018, № 50 від 31.01.2018, № 580 від 28.09.2017, № 334 від 04.07.2017, № 580 від 30.11.2015 (арк. справи 69, 72, 76, 80, 84), експрес - накладними № 9265 від 16.02.2018, № 0234 від 18.02.2018 (арк. справи 70-71), товарно - транспортними накладними № 0 від 31.01.2018, № 0 від 28.09.2017, № 4 від 04.07.2017 (арк. справи 73, 77, 81) та сплачував за товар кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 700 від 21.12.2015, № 918 від 24.07.2017, № 932 від 26.07.2017, № 951 від 27.07.2017, № 979 від 09.08.2017, № 1049 від 14.08.2017, № 1267 від 18.10.2017, № 1298 від 23.10.2017, № 1320 від 20.10.2017, № 425 від 15.03.2018 (арк. справи 193, 196-201, 205-207, 211), у зв'язку з цим договір визнавався та виконувався позивачем.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що 23.11.2015 між ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» в особі директора Лебеденка І.В., що діє на підставі статуту з однієї сторони та ПАТ «Дашуківські бентоніти» в особі Голови правління ОСОБА_2, що діє на підставі статуту з іншої сторони укладено договір поставки продукції № 199.

За своєю правовою природою договір № 199 від 23.11.2015 є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2015-2018 років було здійснено 5 поставок товару, а позивачем прийнято вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними № 99 від 15.02.2018, № 50 від 31.01.2018, № 580 від 28.09.2017, № 334 від 04.07.2017, № 580 від 30.11.2015 (арк. справи 69, 72, 76, 80, 84), експрес - накладними № 9265 від 16.02.2018, № 0234 від 18.02.2018 (арк. справи 70-71), товарно - транспортними накладними № 0 від 31.01.2018, № 0 від 28.09.2017, № 4 від 04.07.2017 (арк. справи 73, 77, 81). Вказані документи підписано представниками сторін без будь - яких зауважень та скріплено печаткою позивача. Крім того, в матеріалах справи містяться податкові накладні, які підтверджують реєстрацію вказаних операцій та їх відображення в податковому обліку (арк. справи 195, 203, 209, 213, 215).

Разом з тим, позивач зазначає, що йому випадково стало відомо про укладання даного договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015 та наголошує, що від імені ПАТ «Дашуківські бентоніти» договір поставки був укладений фізичною особою ОСОБА_2, який не мав жодних повноважень на його укладення, у зв'язку з чим договір підлягає визнання недійсним.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3 , 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Договір може бути визнаний недійсним у тому разі, якщо буде встановлено, що орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи, тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 30.10.2015 відкликано повноваження голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» ОСОБА_2 та з 09.11.2015 ОСОБА_3 є виконуючим обов'язки голови Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти», а з 27.02.2016 - головою Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти», що підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 6112015-1 від 09.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 15-20, 107-108).

Таким чином, починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником (головою Правління) ПАТ «Дашуківські бентоніти», який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори є ОСОБА_3, а отже договір поставки продукції № 199 був укладений фізичною особою ОСОБА_2, який не мав повноважень на його укладення.

Твердження відповідача про те, що він не знав на момент укладання договору поставки продукції № 199, що повноваження ОСОБА_2 відкликано та новим головою Правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» призначено ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки вказана інформація міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який на момент укладання договору був відкритий та є загальнодоступним.

Разом з тим, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 № 5013/492/12 також висловлено правову позицію щодо застосування положень ст. 241 ЦК України, а саме: «Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено ч. 1 ст. 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Відповідно до п. 5.1 договору на кожну партію поставки продукції постачальник надає покупцеві рахунок на оплату. Оплата продукції здійснюється покупцем на підставі цього договору, при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати в платіжному дорученні номер та дату цього договору або номер та дату рахунку виписаного постачальником на оплату продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання укладеного між сторонами договору № 199 відповідачем було виставлено позивачу 4 рахунки на оплату товару, а саме за контейнери МКПП: рахунок на оплату № 531 від 23.11.2015 на загальну суму 26049, 60 грн., рахунок на оплату № 231 від 09.06.2017 на загальну суму 138480, 00 грн., рахунок на оплату № 411 від 06.09.2017 на загальну суму 135720, 00 грн., рахунок на оплату № 27 від 26.01.2018 на загальну суму 145920, 00 грн. (арк. справи 192, 196, 204, 210). Позивачем в свою чергу, на підставі наданих рахунків на оплату, було проведено частково оплату за поставлений по видатковим накладним товар, що підтверджується платіжним дорученням № 700 від 21.12.2015, № 918 від 24.07.2017, № 932 від 26.07.2017, № 951 від 27.07.2017, № 979 від 09.08.2017, № 1049 від 14.08.2017, № 1267 від 18.10.2017, № 1298 від 23.10.2017, № 1320 від 20.10.2017, № 425 від 15.03.2018 на загальну суму 311169, 60 грн., сума боргу складає 135000, 00 грн.

Враховуючи наведене, дії позивача направлені на виконання договору, а саме: прийняття товару та його оплата, суд розцінює як конклюдентні дії, що свідчать про прийняття правочину позивачем, а відтак такі в силу ст. 241 ЦК України створили цивільні права та обов'язки у позивача з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що ним не відкривався рахунок № в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та не сплачувались кошти, з посиланням на лист № 217/23-18-08-018 від 19.10.2018 Головного Управління ДФС у Черкаській області, оскільки вказаний лист не спростовує проведення фінансових операцій позивачем по вказаному рахунку, при цьому останнім не надано суду жодних доказів, які свідчили про факти відкриття рахунку та здійснення фінансових операцій з порушенням чинного законодавства будь - якими особами, як і доказів які свідчили про недобросовісність чи нерозумність дій особи, яка підписала договір поставки продукції № 199 від імені позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до ст. 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" (Заява № 63566/00) п.1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23).

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що позовні вимоги не підтверджені поданими доказами, спростовуються матеріалами справи, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України, відповідно до якої, у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 13-15, 41- 46, 74, 75, 76, 77, 80, 86, 129, 207, 233, 237-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача - Публічне акціонерне товариство «Дашуківські бентоніти».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текс рішення складено та підписано 14.11.2018.

Суддя Н.А. Новікова