УХВАЛА

09 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 922/2237/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Берднік І.С., Кушніра І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Ізюмжитлосервіс"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2018

та на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018

за позовом Приватного підприємства "Ізюмжитлосервіс"

до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради

про стягнення 252 445,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 Приватне підприємство "Ізюмжитлосервіс" звернулось із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями у зв'язку з відрядженням судді Краснова Є.В. визначено склад колегії суддів: Мачульський Г.М. - головуючий, Берднік І.С., Кушнір І.В.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши додані до скарги матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного.

У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 в частині стягнення втрат/збитків у розмірі 188 037,53 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.05.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2018, відмовлено у позові повністю.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 27.08.2010 №0795 виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій визнано Приватне підприємство "Ізюмжитлосервіс" (позивач).

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення втрат від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат тарифу в період січень-квітень 2017 року в розмірі 252 445,96 грн.

Виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов висновку, що право на відшкодування різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг виконавець послуг отримує лише у випадку, якщо:

- рішенням органу місцевого самоврядування встановлено економічно необґрунтовані тарифи;

- надання послуг за такими тарифами не дозволяє виконавцю отримувати прибуток від надання житлово-комунальних послуг;

- обумовлене пунктом 7 частини першої статті 21, частиною четвертою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" право на відшкодування виникає тільки після звернення виконавця до органу місцевого самоврядування в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (N1875-IV від 24.06.2004), виконавець має право на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно з абзацом 2 пункту 42 розділу "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування" Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 N869, - розмір втрат виконавців визначається виходячи з витрат, понесених виконавцем на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій протягом періоду, який починається з дня подання виконавцем до органу місцевого самоврядування заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів (але не більше періоду, визначеного у пункті 40 цього Порядку), встановлення та їх оприлюднення.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач із заявою про встановлення тарифів до відповідача не звертався, розрахунку тарифу взагалі та за плановий період не здійснював.

Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини та зібрані у справі докази встановили, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 29.12.2014 №0672 економічно необґрунтованих тарифів; економічна обґрунтованість таких тарифів також не оскаржувалась позивачем відповідно до частини 9 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", сама по собі збитковість господарської діяльності позивача не може свідчити про неможливість отримання прибутку саме від надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з дією тарифів згідно з рішенням відповідача від 29.12.2014 №0672. Позивач не звертався до відповідача із заявою про встановлення тарифів та розрахунку тарифу на за плановий період в тому числі - не здійснював.

Колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками господарських судів про недоведеність позивачем підстав для здійснення відшкодування згідно із пунктом 7 частини першої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а тому відсутні правові підстави у позивача для отримання відшкодування в порядку вищезазначеної спеціальної норми.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга позивача є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких підстав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №922/2237/17 за касаційної скаргою Приватного підприємства "Ізюмжитлосервіс".

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал платіжного доручення №317 від 02.10.2018 на суму 7 573,39 грн.) повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. С. Берднік

І. В. Кушнір