РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/711/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/711/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»

вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області

вул. Садова, буд. 104, м. Прилуки, 17500

про стягнення 1486650 грн 57 коп.

За участю:

представник позивача: ОСОБА_1 адвокат, довіреність від 21.12.2017

представник відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» подано позов до Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення 1341304,19 грн боргу за активну електроенергію за договором про постачання електричної енергії №490 від 25.07.2008, 103612,50 грн боргу за перетікання реактивної електроенергії, 3299,37 грн 3% річних, 38434,51 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором про постачання електричної енергії №490 від 25.07.2008.

Ухвалою господарського суду від 19 вересня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №927/711/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 18 жовтня 2018 року о 12 год.00хв. Позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №802 та №829 відповідно.

До початку судового засідання від позивача надійшло пояснення по справі від 21.09.2018 №278 з додатками, зокрема, з доказами його направлення відповідачу. В поданому поясненні позивач зазначає, що у позовній заяві №41/5364 від 14.09.2018 було допущено технічну помилку, а саме зазначено наступне: на підставі акту за перетікання реактивної електроенергії, актів-звітів про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії споживачу було виставлено наступні рахунки за перетікання реактивної електроенергії:

-№490_05-2018 від 21.05.2018 на суму 38550,84 грн;

-№490_06-2018 від 21.08.2018 на суму 25142,29 грн;

-№490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 19314,12 грн;

-№490_07-2018 від 21.08.2018 на суму 20667,17грн.

Всього на загальну суму 103674,42 грн. У звязку з чим позивач просить вважати правильним наступне: на підставі актів за перетікання реактивної електроенергії, актів-звітів про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії споживачу було виставлено наступні рахунки за перетікання реактивної електроенергії:

-№490_05-2018 від 21.05.2018 на суму 38550,84 грн;

-№490_06-2018 від 21.06.2018 на суму 25142,29 грн;

-№490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 19314,12 грн;

-№490_08-2018 від 21.08.2018 на суму 20667,17грн.

Всього на загальну суму 103674,42 грн. Окрім того, в поданих поясненнях позивач повідомляє, що після предявлення позову відповідачем було частково сплачено заборгованість за активну електроенергію на загальну суму 650000,00 грн та повністю сплачено борг за реактивну електроенергію в сумі 103612,50 грн, станом на 21.09.2018 у відповідача залишився несплаченим борг за активну електроенергію за серпень 2018 року у сумі 691304,19 грн. Вказані пояснення з додатком залучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2018 за клопотанням позивача від 18.10.2018 підготовче засідання було відкладено на 01.11.2018, явка уповноважених представників сторін у судове засідання не визнавалася судом обовязковою.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу №358, та відміткою на звороті ухвали від 18.10.2018 про отримання її копії позивачем.

19.10.2018 через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) позивачем подано клопотання №322 від 19.10.2018 про приєднання до матеріалів справи документів. В поданому клопотанні позивач повідомляє, що відповідачем частково сплачено борг, а саме: 24.09.2018 100000,00 грн, 25.09.2018 100000,00 грн та 10.10.2018 100000,00 грн, станом на 19.10.2018 заборгованість за активну електроенергію складає 391304,19 грн. Суд долучив подане клопотання з додатком до матеріалів справи.

31.10.2018 через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) позивачем подано клопотання №341 від 31.10.2018 про приєднання до матеріалів справи документів. В поданому клопотанні позивач повідомляє, що відповідачем повністю сплачено заборгованість за активну електроенергію, а саме: 23.10.2018 100000,00 грн та 25.10.2018 391304,19 грн. Суд долучив подане клопотання з додатком до матеріалів справи.

Від відповідача відзив на позов, заяви та клопотання не надходили, уповноважений представник в судове засідання не зявився.

Частиною 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що відповідачем не сплачені нараховані суми 3% річних та пені за прострочку виконання зобовязання по оплаті електроенергії, а також судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 14.11.2018. Ухвала направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

В судове засідання 14.11.2018 уповноважений представник відповідача не прибув.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 016.

З огляду на належне повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання та приписи п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги, що явка уповноважених представників позивача та відповідача у судове засідання не визнавалася обовязковою, суд доходить висновку, що незявлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд встановив:

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу України визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір на постання електричної енергії споживачу.

25.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» (постачальник), правонаступником якого є позивач, та Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» (споживач, відповідач) було укладено договір № 490 про постачання електричної енергії (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 та п.1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» в новій редакції, зареєстрованої 20.04.2011 державним реєстратором, номер запису 1 064 105 0030 001479 Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», та є правонаступником останнього по всьому майну, правам та обовязкам.

Згідно з п.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу (відповідачу по справі) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 8651,5кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.9.4 договору він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору № 490 про постачання електричної енергії від 25.07.2008.

Матеріали справи свідчать про підписання між сторонами до договору №490 про постачання електричної енергії від 25.07.08: додатків «Однолінійна схема електропостачання обєкта споживача» за номерами з №1/3 по №1/25 (а.с.27-49); додатків «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» б/н (номер не відобразився) від 25.07.2008 та за номерами з №2/4 по №2/20 (а.с.50-67) ; додаток №3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію» від 25.07.2008, додаток №4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; додаток №8, 8/1 - 8/4, 8/7, 8/10, 8/11, 8/14, 8/15, 8/16, 8/18, 8/20, 8/21, 8/24, 8/25, 8/26 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У додатку №3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію» сторони встановили розрахунковий період з 22 числа попереднього місяця по 21 число наступного місяця включно.

Виходячи з умов додатку № 4 до договору, сторони погодили, що фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються споживачем за показами розрахункових засобів обліку 21 числа кожного місяця/кварталу та заносяться в «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії», який не пізніше наступного дня за підписом відповідальної посадової особи надається постачальнику, після чого споживач отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду.

Постачальник має право самостійно, у вищевказаний термін, проводити зняття показів розрахункових приладів обліку, заносити в «Акт звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії» та надавати на погодження відповідальній посадовій особі споживача. Споживач не пізніше наступного дня отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та Акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду, який підписується споживачем та повертається постачальнику протягом 3 робочих днів від дня його отримання.

Споживачем зафіксовано покази розрахункових засобів та занесено в Акти-звіти про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії № 06 від 21.06.2018, №07 від 21.07.2018, №08 від 21.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив за розрахунковий період з 22.06.2018 по 21.08.18 відповідачеві 755462 кВтгод електроенергії на загальну суму 2163863,51грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами про використану електричну енергію від 23.07.2018 (368465 кВтгод) на суму 1055627,98грн, від 21.08.2018 (386997кВтгод) на суму 1108235,53грн.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.2.4. договору, позивач (постачальник) зобовязується надавати відповідачу (споживачу) рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в Додатку № 3 до цього Договору «Порядок розрахунків».

Відповідачу виставлено позивачем рахунки за спожиту активну електроенергію: №490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 1055627,98грн, який отриманий відповідачем 23.07.2018, №490_08-2018 від 21.08.2018 на суму 1108235,53грн, який отриманий відповідачем 21.08.2018, всього на загальну суму 2163863 грн 51 коп.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що за період 22.04.2018 по 21.08.2018 сторонами підписано Акти за перетікання реактивної електроенергії від 21.05.2018, в якому визначена вартість реактивної електроенергії у сумі 38550,84грн, від 21.06.2018, в якому визначена вартість реактивної електроенергії у сумі 25142,29грн, від 23.07.2018, в якому визначена вартість реактивної електроенергії у сумі 19314,12грн, від 21.08.2018, в якому визначена вартість реактивної електроенергії у сумі 20667,17грн, та відповідачу предявлено до оплати рахунки за реактивну електроенергію №490_05-2018 від 21.05.2018 на суму 38550,84грн (отриманий відповідачем 21.05.2018), №490_06-2018 від 21.06.2018 на суму 25142,29грн (отриманий відповідачем 21.06.2018), №490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 19314,12грн (отриманий відповідачем 23.07.2018), №490_08-2018 від 21.08.2018 на суму 20667,17 грн (отриманий відповідачем 21.08.2018), а всього на суму 103674,42 грн.

Відповідно до п.2.3.3 договору споживач зобовязаний оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класах напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період, згідно з умовами додатку №3 до цього договору «Порядок розрахунків», Додатку №4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та діючого законодавства.

Згідно п.2.3.4 договору споживач зобовязаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №8 до цього договору «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» в термін проведення остаточного розрахунку.

На виконання укладеного між сторонами Додатку №3 до договору відповідач зобовязався здійснювати оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 22 числа попереднього місяця по 21 число наступного місяця включно, остаточний розрахунок не пізніше перших трьох операційних днів з дня отримання рахунку. Неотримання з вини споживача рахунку не звільняє його від сплати пені.

Згідно п.16 Порядку розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, який остаточно підписаний сторонами кошти за перетікання реактивної електроенергії перераховуються споживачем на поточний рахунок постачальника електричної енергії протягом трьох операційних днів з дня отримання рахунку.

Таким чином, відповідач був зобовязаний провести оплату за спожиту активну електроенергію по рахунку №490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 1055627,98грн. у строку 26.07.2018, по рахунку №490_08-2018 від 21.08.2018 на суму 1108235,53грн. у строку 27.08.2018 та за перетікання реактивної електроенергії по рахунку №490_05-2018 від 21.05.2018 на суму 38550,84грн у строк 24.05.2018, по рахунку №490_06-2018 від 21.06.2018 на суму 25142,29грн у строк 25.06.2018, по рахунку №490_07-2018 від 23.07.2018 на суму 19314,12грн у строк 27.07.2018, по рахунку №490_08-2018 від 21.08.2018 на суму 20667,17грн у строк 27.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду 18.09.2018, про що свідчить відмітка суду про одержання позовної заяви від 14.09.2018 за №41/5364, просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту активну електроенергію у сумі 1341304,19грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач за спожиту активну електроенергію розрахувався частково в сумі 972559,32грн, згідно платіжних доручень №635 від 28.08.2018 на суму 100000,00 грн, з яких в оплату рахунку за липень зараховано 22559,32 грн (лист відповідача вих.№ 1140 від 29.08.2018), №638 від 29.08.2018 на суму 100000,00 грн, №642 від 30.08.2018 на суму 100000,00 грн, №644 від 31.08.2018 на суму 100000,00 грн, №651 від 06.09.2018 на суму 100000,00 грн, №657 від 07.09.2018 на суму 100000,00 грн, №659 від 10.09.2018 на суму 100000,00 грн, №660 від 11.09.2018 на суму 100000,00 грн, №667 від 13.09.2018 на суму 100000,00 грн, №673 від 14.09.2018 на суму 150000,00 грн.

За реактивну електроенергію відповідач розрахувався частково в сумі 61,92 грн згідно платіжного доручення №438 від 24.05.2018 на суму 26768,02 грн, з яких кошти в сумі 61,92 грн зараховано в рахунку за травень 2018 на підставі листа КП «Прилукитепловодопостачання» вих. №1140 від 29.08.2018.

Таким чином, заборгованість відповідача на день подання позову за спожиту активну електроенергію становила 1191304,19 грн, а не 1341304,19грн, як заявляє позивач, оскільки 150000,00грн сплачено відповідачем 14.09.2018 до подання позову до суду (18.09.2018 день звернення позивача до суду з позовом), заборгованість відповідача на день подання позову за перетікання реактивної електроенергії 103612,50грн, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2018, в день відкриття провадження у справі відповідачем сплачено 200 000,00 грн платіжним дорученням №685 з призначенням платежу: «Оплата за активну електроенергію за липень 2018 р., 83068,66 грн, за серпень 2018р., - 116931,34 грн зг.рах.№490 від 25.08.2018», а також після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено 100000,00 грн платіжним доручення №695 від 20.09.2018 з призначенням платежу: «за серпень 2018 зг. рах. №490 від 25.08.2018», 200000,00 грн платіжним дорученням № 705 від 21.09.2018, 103612,50 грн платіжним дорученням №706 від 21.09.2018 з призначенням платежу: «за реактивну електроенергію за травень-серпень зг. рах. №490 від 25.08.2018», 100000,00 грн платіжним дорученням №715 від 25.09.2018, 100000,00 грн платіжним дорученням №710 від 24.09.2018, 100000,00 грн платіжним дорученням №755 від 10.10.2018, 100000,00 грн платіжним дорученням №792 від 23.10.2018 та 291304,19 грн платіжним дорученням №804 від 25.10.2018.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вище наведене суд доходить висновку, що на час розгляду справи відповідачем самостійно сплачено 1191304,19 грн боргу за спожиту активну електроенергію та 103612,50грн боргу за перетікання реактивної електроенергії і спір в цій частині між сторонами врегульований, провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 150000 грн 00 коп. боргу за спожиту активну електроенергію задоволенню не підлягають за безпідставністю позовних вимог, оскільки, як встановлено судом, вказаний борг сплачено відповідачем 14.09.2018 згідно з платіжним дорученням №673 від 14.09.2018 до подачі позову до суду .

Позивач просить стягнути з відповідача 38434,51грн пені, в тому числі 32792,68грн за прострочення оплати за активну електроенергію за період з 31.07.2018 по 31.08.2018 та 5641,83грн за прострочення оплати за перетікання реактивної електроенергії за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених у Додатку № 3 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу, включаючи день фактичної оплати.

Суд перевірив правильність наведеного позивачем розрахунку пені і дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 38434,51грн, в тому числі 32792,68грн за прострочення оплати за активну електроенергію за період з 31.07.2018 по 31.08.2018 та 5641,83грн за прострочення оплати за перетікання реактивної електроенергії за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3299,37грн 3% річних, в тому числі 2810,80грн за прострочення оплати активної електроенергії за період з 31.07.2018 по 31.08.2018 та 488,57грн за прострочення оплати за перетікання реактивної електроенергії за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати за спожиту активну електричну енергію та перетікання реактивної електричної енергії, тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 3299,37грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 3299грн 37 коп. 3% річних та 38434 грн 51 коп. пені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача 22299,76 грн судового збору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено 22299,76грн судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що провадження у справі в частині стягнення 1191304 грн19 коп. боргу за спожиту активну електроенергію та 103612грн 50коп. боргу за перетікання реактивної електроенергії закрито у звязку з відсутністю предмету спору, за відсутності в матеріалах справи клопотання позивача про повернення судового збору, сплаченого при поданні позову, у звязку із закриттям провадження у справі на суму 1294916,69грн питання щодо повернення сплаченого ним судового збору у розмірі 19423,75 грн. (1294916,69грн х 1,5%=19423,75грн) судом не вирішується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог в сумі 41733,88грн, суд доходить висновку, що судовий збір в сумі 626грн 01 коп. покладається на відповідача, а судовий збір в сумі 2250 грн 00 коп. на позивача в звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 150000 грн 00 коп. боргу за спожиту активну електроенергію.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, п.2 ч.1 ст. 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення 1486650 грн 57 коп. задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №927/711/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, ідентифікаційний код 22815333) до Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. Садова, буд. 104, м. Прилуки, ідентифікаційний код 32863684) в частині стягнення 1191304 грн19 коп. боргу за спожиту активну електроенергію та 103612грн 50коп. боргу за перетікання реактивної електроенергії.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. Садова, буд. 104, м. Прилуки, ідентифікаційний код 32863684) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, ідентифікаційний код 22815333 на поточний рахунок №2791, в Філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 3299грн 37 коп. 3% річних, 38434 грн 51 коп. пені, 626 грн 01коп. судового збору.

4. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Чернігівобленерго» в стягненні 150000 грн 00 коп. боргу за спожиту активну електроенергію.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 20.11.2018.

Суддя Н.Ю.Книш