ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 року Справа № 904/886/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О

учасники справи

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК", м. Київ

представник ОСОБА_1, ордер КВ №376334 від 09.11.2018, адвокат

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Камянське Дніпропетровської області

представник - ОСОБА_2, довіреність №137 від 13.04.2018, представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/886/18 (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 17.05.2018)

про стягнення збитків у сумі 1 152 319,85 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" збитків у сумі 1152319,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно та неправомірно зазначив у накладних на перевезення вантажу оплатний код АТ «ФГК», внаслідок чого позивач поніс збитки у сумі 1152319,85 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 (суддя Манько Г.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем господарського зобовязання, що може призвести до відшкодування збитків, а також тим, що додані до позовної заяви докази не доводять факту спірного перевезення вантажу за допомогою неправомірного використання коду платника АТ «ФГК».

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову. Оскільки апеляційні скарги від 05.06.2018 однакового змісту, суд розглядає їх як одну апеляційну скаргу.

Апеляційні скарги обґрунтовані наступним:

- суд обмежив Позивача в здійсненні його процесуальних прав, не задовольнив усне клопотання та не долучив в судовому засіданні докази до матеріалів справи, безпідставно відкладав та продовжував підготовчі судові засідання; не відреагував на жодне клопотання Позивача, в тому числі і про призначення слухання справи в режимі відеоконференції;

- суд порушив норми процесуального права, надавши непередбачену нормами ГПК України на підпис сторонам розписку про час та місце розгляду справи, не призначив судове засідання на іншу дату, не здійснив зясування обставин справи та дослідження доказів, не надав оцінки будь-якому доказу, порушив ст. ст. 86, 201, 209, 210 ГПК України та принципи змагальності та диспозитивності;

- докази, що не були досліджені судом, не можуть бути покладені в основу судового рішення, тому рішення є безпідставним та необґрунтованим.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Іванова О.Г., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК- Логістик" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/886/18.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. ч. 5,7 ст. 31 ГПК України забезпечено передачу справи №904/886/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК- Логістик", м. Київ до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Камянське Дніпропетровської області про стягнення збитків у сумі 1 152 319,85 грн до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2018 для розгляду справи №904/886/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М. та прийнято зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 16.10.2018. Розгляд справи призначений у судовому засіданні з викликом сторін на 12.11.2018.

Під час розгляду справи від учасників справи надійшли наступні документи.

02.07.2018 від Відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування своєї позиції посилався на наступне:

- представник Позивача у судовому засіданні 15.05.2018 не заперечував проти переходу до розгляду спору по суті;

- Позивачем не надано до матеріалів справи доказів надсилання копій додаткових документів на адресу Відповідача;

- відповідно до специфікації №112 та №113 ПАТ ДМК здійснює організацію перевезень вантажу по території України до кордону з РФ;

- за завдані Позивачу збитки має відповідати покупець ТОВ РГМК;

- Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення Відповідачем господарського зобовязання, що може призвести до відшкодування збитків.

30.07.2018 від Позивача до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив наступне: суд першої інстанції не був налаштований на повне зясування обставин справи та прийняття судового рішення відповідно до закону, судом свідомо надано перевагу одним доказам над іншими та порушено рівність учасників судового процесу; порушено положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в діях Відповідача наявний склад господарського правопорушення, обґрунтування та докази відсутності вини Відповідача у заподіянні збитків не наведені.

24.09.2018 від Відповідача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що у спірний проміжок часу мав договірні відносини на експедиторське обслуговування як із ТОВ «ТК-Логістик», так і з ТОВ «Укртіртранс». Оплатний код залізничного тарифу по АТ «ФГК» отримав від ТОВ «РГМК», що підтверджується замовленням на виробництво металопродукції; код АТ «ФГК», наданий Позивачем в інструкціях по заповненню накладних СМГС, не використовував під час перевезення за специфікаціями №№ 112 та 113. Позивачем не доведено його виключне право використовувати оплатний код АТ «ФГК» по території Російської Федерації, склад цивільного правопорушення не доведений.

У поясненнях Позивача, що надійшли до суду 12.10.2018, останній зазначив, що в матеріалах справи містяться докази повагонного розрахунку суми заборгованості (суми списання) та вартості перевезення територією Російської Федерації; оплатний індивідуальний код № не є загальновідомим, присвоюється лише за однією компанією (АТ «ФГК» володіє вказаним кодом на підставі договору №476-жд, укладеного з АТ «РЖД»), є власністю АТ «ФГК» з поширенням на нього обмеженого доступу; у лютому 2017 року Відповідач отримав від Позивача оплачуваний код на здійснення перевезення вантажів та неправомірно використав його при заповненні накладних на перевезення вантажу, організація якого здійснювалася компаніями ТОВ «Укртіртранс» та ТОВ «РГМК», що не мали договору з АТ «ФГК»; наявний причиннонаслідковий звязок між протиправною поведінкою Відповідача та збитками Позивача, що є підставою для відповідальності відповідно до п. 8.6. ОСОБА_3.

У судовому засіданні 12.11.2018 повноважний представник Позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Повноважний представник Відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

20.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТК-Логістик як експедитором (надалі Позивач) та Публічним акціонерним товариством Дніпровський металургійний комбінат як клієнтом (надалі Відповідач) був укладений договір транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів № 20012017/1-ПВ/ТЕ/17-0177-02 (надалі Договір) строком дії з моменту його підписання до 31.12.2018 з можливістю пролонгації (додаткова угода №2 до ОСОБА_3).

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_3 Відповідач доручає, а Позивач приймає на себе обов'язки від свого імені та за рахунок Клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним транспортом по території України, країн СНД та інших держав.

Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.9, 2.1.10 ОСОБА_3 Позивач зобов'язується на підставі письмової Заявки (пропозиції), направленої Відповідачем факсимільним зв'язком (електронною поштою), узгоджувати з Відповідачем маршрут та умови перевезення вантажу. Направляти Відповідачу для підписання Протокол погодження договірної ціни/Додаток, який є невід'ємною частиною ОСОБА_3. Виступати платником перевізних платежів на території України та СНД при перевезенні вантажів в міжнародному сполученні. За письмовим замовленням Відповідача надавати йому інші транспортно - експедиційні послуги. За необхідності відступу від вказівок Відповідача Позивач зобов'язаний попередньо узгодити з Відповідачем таке відступлення.

Відповідно до п. 2.2 ОСОБА_3 Відповідач зобов'язаний за допомогою телефаксу або електронної пошти надавати Позивачу письмову заявку на перевезення вантажу з зазначенням обсягу перевезень та реквізитів отримувачів. Заявка подається Відповідачем за 10 календарних днів до запланованого перевезення.

Пунктом 2.2.12. ОСОБА_3 встановлений обовязок Відповідача не розголошувати третім особам зміст наданої Позивачем інструкції (п. 2.1.3, п.2.1.11.), оскільки така інформація є конфіденційною, і нести відповідальність за неправомірне її використання.

Згідно п.п. 8.6, 8.14 ОСОБА_3 у випадку використання/надання Відповідачем проплатних кодів Позивача, без попереднього повідомлення про це Позивача, Відповідач зобов'язується повернути Позивачу списані з останнього кошти протягом 5 робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги Позивача. Відповідач компенсує Позивачу документально підтверджені витрати Позивача, що виникли з вини Відповідача.

Матеріалами справи також підтверджується, що 04.02.2014 між ВАТ «Федеральна грузова компанія» як виконавцем (надалі ВАТ «ФГК») та Позивачем як замовником був укладений договір про надання експедиторських послуг №ФГК 28 16, відповідно до умов якого ВАТ «ФГК» зобовязалось надавати послуги по організації залізничних перевезень вантажів по території Російської Федерації, країн СНГ та Балтії, інших іноземних держав, за внутрішньодержавним або міжнародним (експорт, імпорт, транзит) сполученням в вагонах.

Відповідно до п. 5.6. зазначеного договору Позивач несе повну відповідальність за надані йому індивідуальні ідентифікаційні коди ВАТ «ФГК». У разі несанкціонованого використання цих кодів Позивач компенсує ВАТ «ФГК» усі понесені збитки. Позивач оплачує вартість всіх перевезень, у перевізних документах яких зазначений виданий йому індивідуальний ідентифікаційний код ВАТ «ФГК», а останній гарантує збереження та нерозголошення виданого індивідуального ідентифікаційного коду ВАТ «ФГК».

На виконання умов ОСОБА_3 Відповідачем було направлено Позивачу лист від 02.02.2017 №МО29-464 про організацію з 12.02.2017 перевезення металопродукції в полувагонах, що знаходяться в оперативному управлінні Позивача (а.с. 181, т.1).

На виконання замовлення Позивачем 10.02.2017 надано Відповідачу інструкції (у кількості 16) по заповненню перевізних документів накладної СМГС для здійснення перевезення вантажу вагонами власності/оренди ВАТ «ФГК» на період з 10.02.2017 по 28.02.2017 на відправку на різні підприємства. З урахуванням укладеного між Позивачем та ВАТ «ФГК» зазначеного вище договору №ФГК 28 16, у графі 23 інструкції по заповненню накладної СМГС Позивач зазначив оплатний код ВАТ «ФГК» як платника за використання тарифу залізниці на території Російської Федерації (а.с. 24-39, т.1).

Як зазначає Позивач, на виконання ОСОБА_3 у лютому 2017 року Відповідачу надано послуги з організації перевезення вантажів, що підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг від 28.02.2017 №515 на суму 3097616,67 грн (а.с. 182, т.1). Таким чином, Відповідач отримав від Позивача оплачуваний код ВАТ «ФГК».

Разом з тим, 01.12.2015 між Відповідачем як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю Російська гірничо-металургійна компанія як покупцем було укладено контракт №ОМКВ/КСМК-КР-ІШВ-16 на постачання металопродукції (а.с. 151-163, т.1).

На виконання умов зазначеного договору сторонами контракту підписано Специфікації №№ 112, 113, в яких узгоджено: умови поставки DAP в редакції Інкотермс 2010 до кордону України, станція Козача Лопань; строк поставки, вартість та перелік товару, тощо (а.с. 164-168, т.1).

З метою відвантаження товару за специфікаціями №№ 112 та 113 Відповідачем замовлено перевезення по території України у ТОВ «Укртіртранс», про що між сторонами був укладений договір №9/2012/13-0735-02 (а.с.203-211, т.1).

08.02.2017 Відповідачем на адресу ТОВ «Укртіртранс» було направлено замовлення на організацію перевезення металопродукції у лютому 2017 року (за період з 10.02.2017 по 20.02.2017) в кількості 25 вагонів. Отримувачі вантажу: ТОВ «Мост-Термінал», ВАТ «Металсервіс», ПАТ «МНГС» (а.с. 212, т.1).

На виконання замовлення, відповідно до умов укладеного договору ТОВ «Укртіртранс» організувало перевезення вантажу за наступними залізничними накладними №№ 47340708, 47340831, 47340955, 47341086, 47350848, 47350855, 47350863, 47350871, 47395769, 47395777, 47395785, 47395793, 47395843, 47395868, 47395884, 47395934, 47395942, 47395959, 47395983, 47395991, 47422902, 47422928, 47422936, 47422944, 47669536 (а.с. 88-109, 218-223, т.1). У п. 23 «уплата провозных платежей» зазначено: «УЗ ООО «УКРТИРТРАНС» 9004403; ОАО «РЖД» - расчет через ЦФТО, плательщик АО «ФГК» - ЕЛС №». Вагони власності ТОВ «Газтехлізинг», отримувач ВАТ «Металсервіс», ТОВ «Мост Термінал».

На виконання наданих послуг між Відповідачем та ТОВ «Укртіртранс» підписані акти наданих послуг №52-9/12 від 17.02.2017 на суму 527134,28 грн та №53-9/12 від 28.02.2017 на суму 15328,90 грн, відповідно до рахунку №14 від 17.02.2017 здійснено оплату на суму 527134,28 грн (а.с. 213-217, т.1).

Як вважає Позивач, Відповідачем був неправомірно використаний оплатний код АТ «ФГК» для перевезення зазначених 25 вагонів, внаслідок чого з АО «ФГК» було списано тариф РЖД у сумі 2485578,93 рублів, що підтверджується актами виконаних робіт та виставленими рахунками від 20.02.2017, 25.02.2017 та 05.03.2017 (а.с. 48-81, т.1).

Оскільки між Позивачем та АТ «ФГК» був укладений договір про надання експедиційних послуг від 04.02.2014 №ФГК -28-16, на умовах якого Позивач несе повну відповідальність за передачу індивідуального ідентифікаційного коду АТ «ФГК», ним були відшкодовані АТ «ФГК» понесені витрати у сумі 2510434,80 рублів (з урахуванням винагороди та податків) еквівалентній 1152319,85 грн на дату відправлення вагонів, що підтверджується випискою по рахунку Позивача (а.с. 82, т.1).

15.09.2017 Позивачем на адресу Відповідача була надіслана вимога №1-06/600 про відшкодування понесених витрат у сумі 1152319,85 грн з посиланням на п.п. 8.6., 8.14 ОСОБА_3 (а.с. 84-86, т.1).

26.09.2017 Відповідачем надано відповідь на претензію №01/ЕБ-570, в якій зазначено, що залізничні перевезення по накладними №№№№ 47340708, 47340831, 47340955, 47341086, 47350848, 47350855, 47350863, 47350871, 47395769, 47395777, 47395785, 47395793, 47395843, 47395868, 47395884, 47395934, 47395942, 47395959, 47395983, 47395991, 47422902, 47422928, 47422936, 47422944, 47669536 здійснювалися експедитором ТОВ «Укртіртранс» у вагонах, які не мають відношення до власності ТОВ «ТК-Логістик», тому підстави для відшкодування витрат у сумі 1152319,85 грн відсутні (а.с. 87, т.1).

Стверджуючи, що АТ «ФГК» у лютому 2017 року не надавало в користування код для оплати провізних платежів по території Російської Федерації з метою імпорту або транзиту вантажу у вагонах, що не належать на праві власності або оперативного управління АТ «ФГК», договірних відносин з компаніями ТОВ «Укртіртранс», ТОВ «Газтехлізиг», ВАТ «Металсервіс», ТОВ «Дніпровський металургійний комбінат», ОВ «РГМК» не мало (лист від 29.11.2017 №238/11, від 02.05.2017 №1431, а.с. 110, 241, т.1), Позивач вважає, що код АТ «ФГК» був неправомірно використаний саме з вини Відповідача, якому він був повідомлений Позивачем під час надання інструкцій по заповненню накладних СМГС.

Таким чином, понесені Позивачем витрати у сумі 1152319,85 грн, на його думку, є збитками, що виникли внаслідок неправомірного використання Відповідачем коду АТ «ФГК» у залізничних накладних, організацію перевезення вантажу за якими здійснювало ТОВ «Укртіртранс».

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом, який обґрунтований викладеними обставинами, а також посиланням на норми ст.22 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 147 Господарського кодексу України, ст. 224, 225 Господарського кодексу України, п. п. 2.2.12, 8.1, 8.6, 8.14. ОСОБА_3.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Спір по справі стосується стягнення збитків у сумі 1152319,85 грн у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем ОСОБА_3.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 928 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Позивач посилається на те, що внаслідок порушення Відповідачем п.п. 2.2.12., 8.6. ОСОБА_3 щодо нерозголошення змісту наданої експедитором інструкції, використання або надання клієнтом оплачуваних кодів експедитора без попереднього повідомлення про це експедитора, останній має компенсувати документально підтверджені витрати у сумі 1152319,85 грн, що є збитками.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, як було досліджено судом вище, з оплачуваного коду АО «ФГК» було списано тариф РЖД у сумі 2485578,93 рублів, що підтверджується актами виконаних робіт та виставленими рахунками від 20.02.2017, 25.02.2017 та 05.03.2017 (а.с. 48-81, т.1).

Зазначені акти стосуються перевезення за залізничними накладними №№ 47340708, 47340831, 47340955, 47341086, 47350848, 47350855, 47350863, 47350871, 47395769, 47395777, 47395785, 47395793, 47395843, 47395868, 47395884, 47395934, 47395942, 47395959, 47395983, 47395991, 47422902, 47422928, 47422936, 47422944, 47669536, яке здійснювалось експедитором ТОВ «Укртіртранс» відповідно до договору №13-0735-02 від 20.03.2013. У п. 23 накладних СМГС «уплата провозных платежей» зазначено: «УЗ ООО «УКРТИРТРАНС» 9004403; ОАО «РЖД» - расчет через ЦФТО, плательщик АО «ФГК» - ЕЛС №». Вагони власності ТОВ «Газтехлізинг», отримувач ВАТ «Металсервіс», ТОВ «Мост Термінал».

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази не доводять факту здійснення спірного перевезення Позивачем.

Щодо неправомірного, на думку Позивача, використання Відповідачем оплатного коду АТ «ФГК», колегія суддів зазначає наступне.

На виконання умов контракту №ОМКВ/КСМК-КР-ІШВ-16 на постачання металопродукції покупцем ТОВ «РГМК» надавалися замовлення на виробництво продукції №№ , , , , , (а.с. 224- 226, 230- 232, т.1) та інструкції по заповненню залізничних накладних СМГС, зокрема, у графі для особливих відміток вказати: розрахунок через ЦФТО, платник АТ «ФГК» ЕЛС №, станція призначення Новопролетарська, Очаково-1 (а.с. 227-229, 233-234).

Вказане спростовує доводи Позивача, що інформацію про оплатний код АТ «ФГК» Відповідач міг отримати лише через надані йому Позивачем інструкції від 10.02.2017.

Крім того, відповідно до специфікацій №№ 112, 113 Відповідач здійснює перевезення вантажу по території України до кордону з Російською Федерацією. По території Російської Федерації організацію перевезення вантажу здійснює ТОВ «РГМК». Отже, в будь якому випадку Відповідач не є платником на території Російської Федерації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутній причиннонаслідковий звязок між діями Відповідача та сплатою Позивачем на користь АТ «ФГК» коштів у сумі 2510434,80 рублів (з урахуванням винагороди та податків), еквівалентній 1152319,85 грн на дату відправлення вагонів, вини відповідача в тому, що саме позивачу були предявлені претензії щодо оплати цього перевезення, а не дійсному експедитору (замовнику) перевезення спірних вантажів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення Відповідачем господарського зобовязання перед Позивачем, що може призвести до відшкодування збитків. Склад цивільного правопорушення не доведений, як і не доведено, що оплатний код АТ «ФГК» не надавало іншим особам для використання, в тому числі по території Російської Федерації.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні, тому судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відносно доводів апелянта апеляційний суд зазначає наступне.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанцій.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази. Пунктом 4 ч.2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України визначений обовязок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Відповідно до ч. 5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази, тощо) можуть подаватися до суду.

Враховуючи викладене, а також принцип рівності та змагальності сторін, Позивач не був позбавлений права надати до суду докази на підтвердження своїх вимог з урахуванням вимог ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.20018 на електронну адресу суду першої інстанції Позивачем було надіслано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 15.05.2018, в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду м. Києва.

У справі відсутній процесуальний документ суду щодо вирішення зазначеного клопотання.

Водночас, згідно протоколу судового засідання від 15.05.2018 (а.с. 13, т.2) в судовому засіданні були присутні повноважні представники обох сторін, а тому відсутні підстави вважати процесуальне право Позивача на участь у судовому засіданні порушеним.

За встановлених судом обставин справи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 прийняте відповідно до норм матеріального права з урахуванням фактичних обставин справи, підстави, встановлені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України для його скасування відсутні; рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/886/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК" без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК", м. Київ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд