ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

(за результатами розгляду скарги при виконанні судового рішення)

01.11.2018 Справа № 917/1400/16

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення 15917447,18 доларів США.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від скаржника (боржника ): Дробаха А.Е., Борсук В.В., дов. в справі

від стягувача: не з"явився

від ДВС: Пилипенко С.М., дов. в справі

Розглядається скарга на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16.

У поданій скарзі боржник просить:

1. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018 р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258

3. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та про скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, та зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича скасувати постанови про арешт коштів боржника від 18.10.2017 р., про арешт майна боржника від 18 10.2017 р., про розшук майна боржника від 08.11.2017 р. та про арешт майна боржника від 09.11.2017р., винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що незважаючи на судову заборону вчинення будь-яких виконавчих дій по виконавчому провадженню, головним державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до його заяви та постанову про стягнення виконавчого збору. Крім того, скаржник вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору, не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 2 якої передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Щодо вимог про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця в частині не вирішення питань про зняття арешту скаржник зазначає, що державним виконавцем не враховані наслідки повернення виконавчого документа, передбачені ст. 40 вказаного Закону України, а саме не знято арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не виключено відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та не скасовано інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання відповідного рішення суду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.08.2018 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" у справі № 917/1400/16 прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено на 30.08.2018 р.

30.08.2018р. розгляд скарги не відбувся.

03.09.2018р. до господарського суду Полтавської області через канцелярію суду надійшов запит Верховного Суду про направлення справи у зв"язку з надходженням до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяви про виправлення описки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.09.2018 суд зупинив розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду Полтавської області.

16.10.2018р. матеріали справи № 917/1400/16 повернулися до господарського суду Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.10.2018 суд поновив розгляд скарги та призначив на 01.11.2018 р., запропонував стягувачу та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міста Міністерства управління юстиції до судового засідання надати суду: письмові пояснення по скарзі; матеріали виконавчого провадження по виконанню наказу від 10.03.2017 по справі №917/1400/16.

29.10.2018р. від стягувача надійшли пояснення по скарзі, в якій він просить відмовити у задоволенні скарги.

31.10.2018р. від ВПВР ДДВС МУЮ надійшов відзив на скаргу, в якій він просить відмовити у задоволенні скарги.

В судовому засіданні 01.11.2018р. представник скаржника на задоволенні скарги наполягав за обгрунтуванням, наведеним у скарзі.

Представник ВДВС в судовому засіданні 01.11.2018р. проти задоволення скарги заперечив за обгрунтуванням, наведеним у відзиві.

Представники стягувача, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, в судове засідання 01.11.2018р. не з"явилися.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 342 ГПК України, суд, скарга розглядається в десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка таких осіб, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи наведене, сплив визначеного ст. 342 ГПК України десятиденного строку для розгляду скарги, належне повідомлення всіх учасників судового процесу про розгляд скарги судом, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представника стягувача та ДВС, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (ідентифікаційний код 33460268, 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (ідентифікаційний код 00039019, 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) 15 917 447 доларів 81 центів США заборгованості по кредиту, 206700 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 залишено без змін.

Після набрання рішенням законної сили 10.03.2017 видано наказ на його виконання.

18.10.2017 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Нещадимом І.С. (надалі - державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54937258 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Полтавської області №917/1400/16 від 03.10.2017. Цією ж постановою державний виконавець зобов'язав боржника протягом 5-ти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також даною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1 591 744,78 доларів США та 20 670,00 грн.

18.10.2017 державним виконавцем прийнято постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника та на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Гадячсир».

10.11.2017 Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено Ухвалу по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову, відповідно до якої заборонено державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВІЇ 54937258, у тому числі, але не виключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника та направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги до будь-яких банківських установ про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 р. щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16. Вказана Ухвала діє до вирішення адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням по адміністративній справі № 826/14428/17 законної сили.

Ухвала про забезпечення адміністративного позову залишена чинною та без змін після її перегляду в апеляційному та касаційному порядку, рішення по вищезазначеній адміністративній справі не прийнято.

22.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій оскільки ухвалою Вищого господарського суду України від 10.11.2017 виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 було зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку за касаційною скаргою ТОВ «Гадячсир».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року по справі № 820/6092/17 скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р. та інші постанови, винесені в рамках даного виконавчого провадження.

Дане рішення Харківського окружного адміністративного суду законної сили не набрало, його скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (докази про що додаються).

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 19.09.2018 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (К/9901 /5 8224/18) було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №820/6092/17

23.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій після перегляду справи у касаційній інстанції та залишення судових рішень без змін.

Також, 23.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки органом ДВС вчинялися дії в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16.

Скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 26 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 18.10.2017 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54937258 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Полтавської області №917/1400/16 від 03.10.2017. Крім того, 18.10.2017 державним виконавцем прийнято постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника та на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Гадячсир».

Оскільки Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року по справі № 820/6092/17, яким скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р. та інші постанови, винесені в рамках даного виконавчого провадження, законної сили не набрало (у зв"язку із його скасуванням та прийняттям нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено), ТОВ «Гадячсир» у скарзі не повідомляв про наявність підстав для визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р., суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 54937258 від 18.10.2018, є чинною.

В рамках даного виконавчого провадження 22.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, а 23.04.2018 - постанову про поновлення вчинення виконавчих дій після перегляду справи у касаційній інстанції та залишення судових рішень без змін.

В п. 2 частини 1 статті 34 Закону України Про виконавче провадження чітко визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною 2 ст.34 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.11.2017р. у справі № 917/1400/16 зупинено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, у виконавчому провадженні № 54937258 державний виконавець у відповідності до діючого законодавства прийняв постанову від 22.11.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження.

Частиною 5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Оскільки Верховний Суд постановою від 28.02.2018р. постановив касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" залишити без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25 09.2017 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 залишити без змін, державний виконавець з посиланням на ч.5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження 23.04.2018 прийняв постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Посилання боржника на те, що незаконність винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій очевидна в зв'язку з існуванням заборони відповідно до Ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 р. по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову, на думку суду є необґрунтованим та є невірним з огляду на наступне.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 р. по справі № 826/14428/17 суд ухвалив заборонити державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» () за виконавчим провадженням ВП № 54937258, у тому числі, але не виключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника та направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги до будь-яких банківських установ про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у справі № 917/1400/16.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2018 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі №826/14428/17 - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 826/14428/17 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2018 замінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2017 року про забезпечення позову, на наступний: заборонити Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника - ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВП №54937258 та виконавчим провадженням ВП № 56311245, у тому числі, але невиключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника, направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 апеляційну скаргу Публічого акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2018 - без змін.

Суд зазначає, що з тексту вказаної ухвали вбачається заборона на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо боржника - ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВП №54937258 та виконавчим провадженням ВП № 56311245, що направлені саме на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається з наведеної норми поновлення виконавчих не вказує на вчинення дій, що направлені саме на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16, а є дією процесуального характеру, що вчинена державним виконавцем на виконання вимог ч.5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження.

Оскільки Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/14428/17 не заборонено виконавцю вчиняти виконавчі дії процесуального характеру, скаржником не наведено інших підстав для визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018 р., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, посилання скаржника суд визнає безпідставними, а заперечення ДВС щодо даної частини скарги обґрунтованими.

З огляду на викладене, скарга в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018 р., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258 задоволенню не підлягає.

Стосовно твердження боржника, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена з грубим порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не враховані наслідки повернення виконавчого документа, передбачені ст. 40 вказаного Закону України, а саме не знято арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не виключено відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та не скасовано інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання відповідного рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

При цьому, частиною 3 вказаної вище статті визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно ч. 7 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем було порушено приписи ч.3 ст. 37 та ч.7 ст.9 Закону України "Про виконавче провадження", а саме не вирішене питання про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв"язку з чим вимоги про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в частині вимог про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не вирішення питань про скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258 суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги за необгрунтованістю та безпідставністю.

Щодо вимоги скаржника визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, суд зазначає наступне.

На підставі ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Отже, ст. 26 цього Закону зобов'язує державного виконавця у постанові про відкриття виконавчого провадження вказувати суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню, а при отриманні виконавчого документу, в якому чіткого вказано суму стягнення, державний виконавець опирається на цю суму. При розподілу стягнутих з боржника коштів, згідно ст. 45 цього Закону, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми.

Щодо розміру виконавчого збору, то необхідно відмітити, що норми ст.ст. 26 та 27 цього Закону приведено у відповідність Законом України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»: у частині другій статті 27 Закону слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінені словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У зв"язку з поверненням виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, оскільки виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону виніс постанову про стягнення виконавчого збору про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як зазначає ТОВ "Гадячсир" у скарзі та підтверджуються наданими в матеріали справи доказами, при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем було списано з банківських рахунків Скаржника 619,17 грн. в якості погашення боргу відповідно до наказу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 р. щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16. Отже, виконавчий збір, що підлягає стягненню по виконавчому провадженню № 54937258 від 18.10.2017 р. становить 61,92 грн.

Разом з тим, в постанові про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 р. виконавчий збір зазначений в сумі 1 591 744, 78 доларів США та 20 670, 00 грн., що свідчить про невідповідність вимогам ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розміру виконавчого збору.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що вимога скаржника визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258 підлягає задоволенню частково в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 p. в частині стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583.

Щодо інших постанов, що винесені в рамках даного виконавчого провадження, зокрема, про арешт коштів боржника від 18.10.2017 р., про арешт майна боржника від 18 10.2017 р., про розшук майна боржника від 08.11.2017 р. та про арешт майна боржника від 09.11.2017р., винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, суд зазначає, що ТОВ «Гадячсир», обгрунтовуючи скаргу, не вказало інших, окрім наявності Ухвали від 10.11.2017р. по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову, підстав для скасування постанов про арешт коштів боржника від 18.10.2017 р., про арешт майна боржника від 18 10.2017 р., про розшук майна боржника від 08.11.2017 р. та про арешт майна боржника від 09.11.2017р., що винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

Суд зазначає, що посилання боржника на наявність Ухвали від 10.11.2017р. по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову є безпідставними, оскільки прийняття постанов про арешт коштів боржника від 18.10.2017 р., про арешт майна боржника від 18 10.2017 р., про розшук майна боржника від 08.11.2017 р. та про арешт майна боржника від 09.11.2017р. відбулося раніше аніж була постановлена Ухвала по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову.

За даних обставин, вимога, в якій скаржник просить зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича скасувати постанови про арешт коштів боржника від 18.10.2017 р., про арешт майна боржника від 18 10.2017 р., про розшук майна боржника від 08.11.2017 р. та про арешт майна боржника від 09.11.2017р., винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково шляхом визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 p. в частині стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583; визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, а в іншій частині вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 p. в частині стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн., винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583.

3. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258

4. В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

У судовому засіданні 01.11.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст складено і підписано 12.11.18 р.

Суддя Киричук О.А.