ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2018

Справа № 910/10522/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/10522/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека Бізнес 2000»

до Приватної науково – виробничої компанії «Інтербізнес»

про стягнення 95 798,39 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Безпека Бізнес 2000» (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково – виробничої компанії «Інтербізнес» (далі – відповідач) про стягнення 95 798,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання охоронних послуг № БПФ-02/04/18 від 02.04.2018 в частині повноти та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10522/18 та ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

28.09.2018, через відділ діловодства суду, надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти позову, наполягає на відмові у задоволенні вимог позивача про стягнення суми боргу та штрафних санкцій у загальному розмірі 95 798,39грн., посилаючись на ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності боргу та подачу невірного розрахунку штрафних санкцій.

08.10.2018, через відділ діловодства суду, позивачем було подано відповідь на відзив на позов, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, оскільки факт надання послуг підтверджується підписаними обома сторонами актами виконаних робіт (наданих послуг), які долучені до позовної заяви, а факт наявності боргу банківською випискою, в той час як відповідач жодних доказів відсутності заборгованості не надав.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпека Бізнес 2000» (виконавець) та Приватною науково – виробничою компанією «Інтербізнес» (замовник) було укладено договір № БПФ-02/04/18 про надання охоронних послуг (далі - договір), за умовами п. 2.1 якого виконавець зобов’язується забезпечити недоторканість об’єкта охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об’єкту під охорону (додаток 4 до договору), а замовник зобов’язується щомісячно сплачувати виконавцю встановлену цим договором плату.

Відповідно до п. 2.2 договору, об’єкт, який передається під охорону визначається в дислокації, що є додатком до договору та його невід’ємною частиною.

Перед прийняттям об’єкта замовника під охорону сторонами складається акт обстеження технічного стану об’єкту (додаток 5) та після підписання акту обстеження технічного стану об’єкту замовник передає об’єкт під охорону, що засвідчується складанням і підписанням відповідного двостороннього акту (додаток 4) (п. 2.5 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що виконавець надає послуги замовнику шляхом проведення комплексу охоронних заходів, які включають в себе контроль за цілісністю об’єкта та схоронністю майна замовника; здійснення на об’єкті охорони, затвердженого замовником перепускного режиму; контроль за ввезенням та вивезенням (внесенням та винесенням) товарно–матеріальних цінностей на територію об’єкта згідно із порядком, встановленим замовником; здійснення контролю за списанням ТМЦ в номенклатурі, зазначеній в актах прийому – передачі ТМЦ; здійснення заходів оперативного реагування при посяганні на майно замовника, порушення режиму роботи об’єкту охорони, спробах викрадення ТМЦ та забезпечення недоторканості місця вчинення протиправних дій проти майна замовника на об’єкті до прибуття представників правоохоронних органів та відповідальних осіб замовника та інше.

Загальна сума щомісячної плати за даним договором вираховується шляхом перемноження: вартості людино/години на об’єкт охорони (26,50грн./год.); кількість годин у добі (24); середньої кількості діб на місяць (30,5); кількості цілодобових постів охорони згідно дислокації (3 цілодобових поста), та складає 58194,00грн., в т.ч. ПДВ/без ПДВ (п.7.3 договору).

Згідно п. п. 7.4, 7.5 договору, оплата щомісячної суми договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним, при цьому, виконавець повинен надати замовникові акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця наступного за звітним.

В свою чергу, замовник зобов’язаний протягом п’яти робочих днів розглянути поданий акт та підписати його або надати заперечення (претензію) щодо викладеного в акті про надання охоронних послуг.

У разі не підписання замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Строк дії договору встановлено п. 10.1 договору з 02.04.2018 по 01.04.2019.

16.04.2018, у відповідності до п. 2.5 договору, сторони підписали без зауважень акт прийняття об’єкту під охорону.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на виконання умов даного договору, позивач надав відповідачу обумовлені договором охоронні послуги на загальну суму 119592,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг) № 1ФО від 30.04.2018 на суму 28620,00 грн., № 1ФО2 від 31.05.2018 на суму 59148,00 грн. та № 53 від 29.06.2018 на суму 31824,00 грн., які підписані сторонами договору без зауважень та скріплені печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо порядку надання охоронних послуг.

Тоді як, відповідач свого обов'язку з оплати наданих послуг належним чином не виконав, сплативши лише 28620, 00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, у зв'язку з чим виник борг за надані послуги в сумі 90972,00 грн.

03.08.2018, з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію б/н від 03.08.2018 про погашення заборгованості, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7.4 договору сторони визначили, що оплата щомісячної суми договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 7.4 договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих охоронних послуг за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг за договором було виконано не належним чином, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 90 972,00 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені, штрафу.

Пунктом 5.9 договору сторони погодили, що за несвоєчасну сплату замовником вартості послуг, замовник зобов’язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за договором, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 5.9 договору нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 4353,18 грн.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано три відсотка річних в сумі 383,21 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивач не вірно визначив період нарахування за актом №1 ФО, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені. Втім, оскільки, за розрахунком суду, з урахуванням допущених позивачем помилок в розрахунку, розмір пені за заявлений позивачем період становить 4381,35 грн. і суд не має права виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі – 4353,18 грн.

В той же час, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в сумі, за розрахунком суду, 381,76 грн., оскільки позивачем також не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних 381, 76 грн., в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними належними доказами, дослідженими судом, втім, враховуючи помилки позивача в розрахунку 3% річних, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 1760, 32 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека Бізнес 2000» до Приватної науково – виробничої компанії «Інтербізнес» про стягнення 95 798,39 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної науково – виробничої компанії «Інтербізнес» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний код 01200244) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека Бізнес 2000» (18028, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 266/1, оф. 321; ідентифікаційний код 38646388) 90 972 (дев’яносто тисяч дев’ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 4 353 (чотири тисячі триста п’ятдесят три) грн. 18 коп. пені та 381 (триста вісімдесят одна) грн. 76 коп. 3% річних та 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.11.2018.

Суддя                                                                                           Т.В.Васильченко