ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1366/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача Єрмаков А.В.,

від відповідача Синько О.А., Якубенко О.В.,

від третьої особи Назаровець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Якубенко Олени В`ячеславівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Якубенко Олени В`ячеславівни про усунення перешкод у користуванні майном - торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3759 від розміщення на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, посилаючись на наступне.

21.02.2000 р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок укладено договір № 181/9-83р, відповідно до п. 5.1 якого Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовно користуватися на власний розсуд 50-ма торговельними місцями під 20-футові контейнери по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок, що також підтверджується листом ТОВ Промтоварний ринок від 14.03.2017 року № 240.

14.06.2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1 якого Концерн Військторгсервіс уповноважений діяти від імені Міністерства, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань, пов`язаних з виконанням умов цього договору.

В подальшому, 06.03.2018 року до вказаного договору доручення укладено додаткову угоду № 1, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено ряд інших змін.

Пунктом 2.3 договору доручення передбачено, що за виконання доручення за цим договором Концерн з коштів, що надійшли від фізичних та юридичних осіб на виконання умов укладених угод щомісячно отримує винагороду, яка складає 8% (з ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих Концерном від фізичних та/або юридичних осіб у відповідному місяці.

В свою чергу, як вказує позивач, Міністерство оброни України уповноважило Соловйову О.Є. начальника філії Одеське управління військової торгівлі довіреністю від 23.03.2018 р. № 220/254/д на виконання умов договору доручення. Крім цього, довіреністю від 26.04.2018 р. № 220/337/д начальнику філії ОУВТ надано повноваження на представництво інтересів Міністерства оборони України в судових установах та інших юрисдикційних органах із питань, пов`язаних з виконанням умов договору доручення.

Як зазначає позивач, у відповідності до наданих повноважень, 01.02.2017 р. між Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн Військторгсервіс в особі начальника філії Одеське управління військової торгівлі, та фізичною особою-підприємцем Якубенко Оленою В`ячеславівною було укладено договір № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, умови, зміст і мета якого вказують на те, що даний договір є договором найму.

Так, позивач вказує, що на виконання п. 1.2 договору ОСОБА_1 було надано у платне користування торговельне місце № 3759, що розташоване на території ТОВ Промтоварний ринок (Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард) по вул. Рожева, згідно з планом розташування.

Пунктом 2.4.2 договору встановлено, що Якубенко О.В. зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та здійснювати інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі.

Згідно п. 3.1 договору ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання перераховувати/вносити до каси філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс чи на розрахунковий рахунок щомісячний платіж у розмірі, встановленому п. 3.2 договору, у період з 10-го по 20-е число поточного місяця.

При цьому п. 3.2 договору передбачено, що загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1 (одного) 20-футового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ - 2680,00 грн.

Як стверджує позивач, відповідно до умов договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., відповідач зобов`язаний був сплачувати кошти за надання права платного користування торговим місцем до філії ОУВТ, яка в подальшому у відповідності до умов договору доручення №1 від 14.06.2016 р. перераховує отримані від контрагента кошти у розмірі 92% від суми, яка надійшла, до Міністерства оборони України, а 8% залишається філії в якості винагороди за виконання договору доручення.

Натомість, як вказує позивач, відповідач належним чином не виконував умови даного договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., а саме систематично порушував встановлені п. 3.1 договору строки оплати за користування торговим місцем.

Так, позивач зазначає, що за неналежне виконання договірних зобов`язань, у т.ч. у разі наявності заборгованості по оплаті за користування торговельним місцем, п.п. 4.3, 7.2 договору передбачена відповідальність. Згідно п. 7.2 договору останній розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці.

Як зазначає позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем п.п. 3.1, 3.2 договору та наявністю заборгованості по оплаті за 2 місяці (лютий, березень 2018 року), філія ОУВТ як уповноважена особа, яка діє від імені та в інтересах Міністерства оборони, повідомила ОСОБА_1 листом від 26.03.2018 р. вих. № 395 про розірвання договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів в порядку п. 7.2 даного договору.

Однак, як стверджує позивач, незважаючи на те, що договір № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. розірваний, 06.04.2018 р. відповідач перерахував на розрахунковий рахунок філії ОУВТ кошти у розмірі 2680,00 грн. за лютий (згідно меморіального ордеру № ps27143368), а також 2680 грн. за березень (згідно меморіального ордеру № ps27143369). Позивач вказує, що перераховані відповідачем кошти не зараховуються філією, у зв`язку з відсутністю договірних відносин, про що відповідача неодноразово повідомлялось листами від 25.04.2018 р. № 553, від 24.05.2018 р. № 700 з проханням надати банківські реквізити для їх повернення. Натомість, як стверджує позивач, ОСОБА_1 не звільняє торговельне місце № 3759 та надалі безперешкодно та безпідставно продовжує ним користуватися.

Також позивач вказує, що листом від 04.06.2018 р. № 744 відповідач повідомлявся про необхідність звільнення торговельного місця та усунення перешкод у користуванні ним, чого останньою здійснено не було не зважаючи на відсутність договірних взаємовідносин з Міністерством оборони України.

Поряд з цим позивач зазначає, що Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту проведено позаплановий аудит окремих питань фінансово-господарської діяльності філії ОУВТ за період з 15.12.2016 р. по 11.12.2017 р. в частині перевірки виконання філією договірних зобов`язань за договором доручення № 1 від 14.06.2016 р.

Як вказує позивач, на виконання пропозицій аудиту, внесених до Аудиторського звіту від 26.12.2017 р. комісією із представників філії ОУВТ проведено інвентаризацію торговельних місць Дільниці № 6 філії на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, за результатами проведення якої складено акт інвентаризації від 10.04.2018 р., яким встановлено, що торговельним місцем № 3759 користується ОСОБА_2 , який не перебуває у договірних відносинах з Міністерством оборони України, але зазначив, що користується даним торговельним місцем тривалий час на підставі договору суборенди.

Так, позивач зазначає, що враховуючи те, що саме Міністерство оборони України є особою, яка до 2099 року є володільцем, розпорядником та користувачем 50-ма торговельними місцями (у томі числі № 3759), Міноборони надало повноваження та свою згоду Концерну Військторгсервіс в особі начальника філії укладати договори про надання права платного користування торговельними місцями задля отримання відповідного прибутку у визначеному у договорі розмірі, а саме не менше ніж 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць.

Однак, за ствердженнями позивача, Міноборони не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та треті особи чинять перешкоди у користуванні та відмовляється його звільнити, чим систематично завдає збитки у вигляді упущеної вигоди Міністерству оборони України, щомісячно у розмірі 16925,40 грн.

Таким чином, як вказує позивач, систематичне вчинення неправомірних дій, перешкоджання Міністерству оборони України в особі Концерну Військторгсервіс у здійсненні господарської діяльності, призводить до нанесення значних збитків господарській діяльності державного господарського об`єднання та державі в цілому.

У зв`язку з цим, за ствердженнями позивача, філія ОУВТ, яка діє від імені та в інтересах Міноборони, звернулась до Овідіопольського відділу поліцію ГУНП в Одеській області із заявою від 04.06.2018 р. № 772 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206 та ч. 2 ст. 2062 КК України, а також із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 04.06.2018 р. № 753 до військової прокуратури Одеського гарнізону.

Крім цього, як зазначає позивач, повідомленням від 04.06.2018 р. № 776 проінформовано Авангардівський відділ поліції ГУНП в Одеській області про вчинення перешкод Міністерству оборони України в особі філії ОУВТ, у користуванні торговельним місцем № 3759.

Так, позивач вказує, що за заявою філії ОУВТ про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, 06.06.2018 р. військовою прокуратурою Одеського гарнізону внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України.

Наразі позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 та чинення перешкод Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб у користуванні торговельним місцем № 3759, щомісячно Міноборони в особі філії ОУВТ не доотримує кошти за користування торговельним місцем у розмірі 16925,40 грн., що, в свою чергу, призводить до порушень чинного законодавства та наносить значну шкоду державним інтересам, адже відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міністерство оборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.07.2018 р. позовну заяву Міністерства оборони України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1366/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 09 серпня 2018 р. Вказаною ухвалою господарського суду від 20.07.2018 р. запропоновано позивачу надати до суду письмове обґрунтування щодо підстав участі у розгляді справи вказаного у позові Концерну «Військторгсервіс» в особі філії „Одеське управління військової торгівлі в якості третьої особи, а також щодо наявності підстав для залучення вказаного Концерну до участі у даній справі.

В ході підготовчого провадження позивачем були надані до суду пояснення щодо необхідності залучення до участі у справі Концерну Військторгсервіс в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Так, заявник вказує, що в результаті укладеного 14.06.2016 р. договору доручення № 1 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс та надання відповідних повноважень, Концерн Військторгсервіс в особі філії ОУВТ взяв на себе зобов`язання діяти від імені та в інтересах Міністерства, а саме вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням/розірванням договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та вчиненням інших юридичних дій, пов`язаних з виконанням умов цього договору. Таким чином, позивач вказує, що на теперішній час єдиною особою, яка уповноважена діяти від імені та в інтересах Міністерства оброни з питань пов`язаних з наданням права платного користування торговельним місцем № 3759, є Концерн Військторгсервіс в особі філії ОУВТ. При цьому, як зазначає позивач, п 2.3 договору доручення передбачено, що за виконання доручення за цим договором Концерн з коштів, що надійшли від фізичних та юридичних осіб на виконання умов укладених угод, щомісячно повинен отримувати винагороду, яка складає 8% (з ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих Концерном від фізичних та/або юридичних осіб у відповідному місяці. Крім цього, відповідно до п. 2.4 договору доручення у термін до 10-го числа наступного за звітним, Концерн зобов`язаний щомісячно перераховувати кошти на рахунок Міністерства, які надходять від контрагентів за надання права платного користування торговельними місцями. Отже. враховуючи те, що Концерн Військторгсервіс, який діє від імені та в інтересах Міністерства оборони, не може реалізувати належне йому право та надані повноваження, не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, у зв`язку з чиненням перешкод у користуванні торговельним місцем відповідачем, в результаті цього з 06.03.2018 р. як Міністерству оборони України, так і Концерну Військторгсервіс в особі філії ОУВТ систематично завдаються збитки у вигляді упущеної вигоди щомісячно у розмірі 16925,40 грн., з яких 92% - 15571,37 грн. - Міністерству оборони України, а 8% - 1354,03 грн. - Концерну в особі філії ОУВТ. Таким чином, позивач вказує, що відповідач перешкоджає Концерну Військторгсервіс у здійсненні ним господарської діяльності та виконанні договірних зобов`язань, що призводить до нанесення значних збитків державному господарському об`єднанню та державі в цілому.

У підготовчому засіданні 04.09.2018 р. представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів у зв`язку з необхідністю підготування відзиву на позов.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 04.09.2018 р. у справі № 916/1366/18 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс. При цьому вказаною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 18 вересня 2018 р.

06.09.2018 р. Міністерством оборони України подана до господарського суду заява про уточнення позовних вимог, з урахуванням яких позивач просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Якубенко Олену В`ячеславівну та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3759 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

17.09.2018 р. третьою особою були надані до господарського суду пояснення по справі, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги.

01.10.2018 р. відповідачем надано до господарського суду відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач вказує, що згідно договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., укладеного Міністерством оборони України, від імені якого на підставі договору доручення діяв Концерн Військторгсервіс та ФОП Якубенко Оленою В`ячеславівною, останній надано право платного користування місцем № 3759 на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій для встановлення 20-ти футових контейнерів, що належать останньому. Термін дії договору встановлено з 01 лютого 2017 р. до 31 травня 2019 р. Пунктом 7.2. договору визначено, що договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 (два) місяці. Відповідно до п.7.3. договору його дія припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, згідно положень даного пункту повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці. Системний аналіз змісту договору, положень ст. ст. 179, 283-286 Господарського кодексу України та ст. ст. 759-762, 792 Цивільного кодексу України за ствердженнями відповідача свідчить про те, що вказаний договір за своїм змістом є договором оренди майна, що породжує господарські зобов`язання. Як вказує відповідач, позивач стверджує про те, що договір, на підставі якого відповідач користується торговим місцем, був розірваний в односторонньому порядку у зв`язку із заборгованістю ФОП Якубенко О.В. по орендній платі більше ніж 2 (два) місяці. Однак, всупереч цьому твердженню позивач не вчинив жодних визначених законом дій, які б свідчили про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку за фактом заборгованості по оплаті. Наразі відповідач зауважив, що порядок дострокового розірвання договору стороною встановлено частинами 2 та 3 ст. 188 ГК України, проте позивач не дотримався вимог ст. 188 ГК України, частиною 3 якої передбачено, що сторона договору вважається повідомленою про дострокове розірвання договору з моменту отримання пропозиції про його розірвання, оскільки повідомлення від Міністерства оборони України про розірвання договору Якубенко Олені В`ячеславівні не вручено, докази про зворотнє відсутні, тому ФОП Якубенко О.В. не може вважатися повідомленим належним чином про дострокове розірвання договору. Так, відповідач зазначає, що виходячи з того, що ОСОБА_1 користується торговим місцем до цього часу, сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, але всупереч цьому, Міністерство оборони України до суду з вимогою розірвати договір з ФОП Якубенко О.В. не зверталося, а також додав, що відповідачем після усунення причин, які унеможливили вчасне внесення орендної плати за договором погашено заборгованість та орендна плата з простроченням платежу уповноваженим представником МОУ, а саме Концерном Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс прийнята, а також наступні орендні платежі по договору також ним приймаються по цей час, про що свідчить факт неповернення орендної плати, що вказує на те, що позивач не чинив дій, які б вказували на розірвання ним договору в односторонньому порядку згідно п. 7.2. договору, зважаючи на що договір не був розірваний позивачем в односторонньому порядку за підставою заборгованості по оплаті більше, ніж 2 (два) місяці. Поряд з цим відповідач зазначає, що заборгованість ФОП Якубенко О.В. по внесенню орендної плати більше, ніж 2 місяці виникла за поважної причини. Згідно п. 3.1. договору сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, вказаної в п. 3.2. цього договору, на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. Оплату оренди було прострочено за лютий та березень з поважної причини, оскільки з 18 лютого по 05 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у приватній психіатричній лікарні - Приватне підприємство Місцевий осередок автомобільної федерації України в Одеській області з нервовим зривом. Знаходження у медичному закладі підтверджується листком непрацездатності, діагноз на якому не вказаний у зв`язку із законодавчою забороною на його вказівку у документах, які видаються за наслідками психіатричних захворювань. 06 квітня 2018 року після проходження курсу стаціонарного психіатричного лікування відповідач одразу оплатила заборгованість по орендній платі за договором, що підтверджується квитанцією про оплату від 06.04.2018 р.

При цьому відповідач зазначає, що у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. по справі № 916/849/17, предметом спору якого був договір, умови відносно припинення якого, є аналогічними за змістом договором укладеним з ФОП Якубенко О.В., судом встановлено, що з аналізу статей 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.

Таким чином, як зазначає відповідач, з огляду на вищевикладене відсутність підстав, які б свідчили про припинення договору, виключає можливість задоволення позову, бо відповідач правомірно користується торговим місцем. Міністерство оборони України, як первинний володілець торгового місця № 3759 право володіння передало ФОП Якубенко О.В., яка згідно чинного договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футових контейнерів строком до 31.05.2019 р. є його володільцем, а відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником.

Водночас, як вказує відповідач, відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав лини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак, і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999 р., заява № 311107/96, п. 54). Крім традиційної для України концепції власності (рухоме і нерухоме майно) та прав, що пов`язані з відносинами власності між особами (акції, інтелектуальна власність, тощо), власність в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є оренда майна. Так, у справі Меллахер та Інші проти Австрії (1989 року), Європейський суд з прав людини вказав, що право на укладення договору оренди є частиною права власності (право володіння та користування), і тому дане право є одним із аспектів права власності. Власність у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є законні сподівання на отримання на підставі закону майна для забезпечення своєї діяльності (справа "Компанії ПайнВеллідевелопментс ЛТД проти Ірландії (1991 року). А згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини Стретч проти Сполученого Королівства (2003 року), майном у зазначенні статті 1 Першого протоколу Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Окремої уваги заслуговує питання правомірних очікувань особи щодо отримання права на оренду.

З огляду на викладене відповідач стверджує, що ФОП Якубенко О.В., виконуючи всі істотні умови договору про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок від 01 лютого 2017р. має правомірні очікування та законні сподівання на подовження дії вказаного договору та користування торговим місцем № 3759.

11.10.2018 р. позивачем надано до суду відповідь на відзив відповідача на позов, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Посилаючись на ст. 525, ч. 1 ст. 626, ст. ст. 627, 628, ст. 638, ст. 651, ч. 1 ст. 759, ч. 2 ст. 760, ст. 761 ЦК України, ч. 1 ст. 188 ГК України, позивач стверджує, що письмове попередження слід розуміти як саму відмову. Односторонній правочин, який спрямовується на розірвання договору та здійснюється шляхом відмови від договору (повідомлення про припинення). При цьому позивач зазначає, що при укладанні договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, до якого включено, окрім типових умов, і особливі, у тому числі умови щодо одностороннього розірвання договору за мови наявності заборгованості по оплаті більше ніж за 2 місяці. Таким чином, позивач вказує, що аналіз статей 525, 651 ЦК України свідчить про те, що законодавець допускає можливість відмови розірвання договору в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Наразі позивач зауважив, що відповідач листами - повідомленнями від 26.03.2018 р. № 395, від 25.04.2018 р. № 553, від 24.05.2018 р. № 700, від 04.06.2018 р. № 744, від 23.06.2018 р. № 896 повідомлявся про припинення дії договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., однак відповідач навмисно, розуміючи правові наслідки, не отримував поштові відправлення, не зважаючи на те, що відправлення були здійснені на офіційну адресу відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресу, зазначену у договорі № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. Також позивач вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що оплата за договором не була внесена своєчасно з поважних причин, а саме у зв`язку з перебуванням Якубенко О.В. у період з 18 лютого по 05 квітня 2018 року на стаціонарному лікуванні у приватній психіатричній лікарні - ПП Місцевий осередок автомобільної федерації України в Одеській області, в підтвердження чого надано листок непрацездатності. На думку позивача, вказаний листок непрацездатності не може вважатися належним та допустимим доказом, який підтверджує поважність причин пропуску оплати за користування торговельним місцем, так як Якубенко О.В. 30.03.2018 р., 03.04.2018 р. та 05.04.2018 р. особисто приходила до офісу філії ОУВТ, перебувала у належному стані та усвідомлюючи свої дії, спілкувалася з бухгалтером Філії щодо наявності заборгованості по договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., в подальшому спілкувалася з юристами Філії, яким повідомила, що перебувала у від`їзді, а кошти для оплати за договором передала своєму синові, який з незрозумілих для неї причин не здійснив оплату вчасно. Доказом того, що відповідач прибувала до офісу Філії у зазначений час є Журнал обліку відвідувачів, який ведеться працівниками ТОВ Служба Безпеки Бізнесу, які надають Філії послуги з охорони та фіксують усіх осіб відвідувачів. Крім цього, 03.04.2018 р. ОСОБА_1 також приходила на особистий прийом до начальника Філії, про що також свідчить Журнал обліку особистого прийому громадян Філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс, розпочатого 01.01.2018 р. Водночас, як вказує позивач, враховуючи те, що філія ОУВТ є державною госпрозрахунковою установою, тому для зарахування оплати за будь-якими договорами необхідно, щоб вказані договори та фінансові зобов`язання по них були взяті на облік та зареєстровані у Філії в належний спосіб у бухгалтерському обліку, у випадку ж надходження будь-яких коштів на відкриті рахунки, вказані кошти не зараховуються, а вважаються як помилково надіслані та такі, які підлягають поверненню за заявою особи, від якої вони надійшли з обов`язковим зазначенням рахунку, на який вони підлягають поверненню. Про необхідність здійснення цього відповідачу неодноразово повідомлялось листами-повідомленнями 25.04.2018 р. № 553, від 24.05.2018 р. № 700, від 04.06.2018 р. № 744, від 23.06.2018 р. № 896. Наразі позивач посилається на Порядок повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787 (яким також керується філія ОУВТ як державна госпрозрахункова установа), згідно якого повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи). Так, позивач зазначає, що у філії ОУВТ до цього часу відсутні банківські реквізити відповідача, за якими можливо повернути помилково перераховані нею кошти.

11.10.2018 р. третьою особою були надані до господарського суду пояснення по справі, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги. Так, третя особа зазначає, що відповідно до умов договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., укладеного між Міністерством оборони України від імені якого діє Концерн Військторгсервіс та фізичною особою-підприємцем Якубенко Оленою В`ячеславівною, останній було надано право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, за плату, визначену умовами договору. Згідно п. 3.1. договору, відповідач була зобов`язана перераховувати/вносити до каси філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс чи на розрахунковий рахунок, зазначений у договорі, платіж у розмірі встановленому п. 3.2. договору - 2 680 грн. в місяць у період з 10-го по 20-е число поточного місяця, однак, відповідач належним чином не виконувала умови договору № ВКС- 1485 від 01.02.2017 р. на протязі його дії, а саме систематично порушувала визначені у п. 3.1 договору строки оплати за користування торговим місцем, що підтверджується відомостями з оплати, які містяться у бухгалтерському обліку філії ОУВТ та відображені у Акті звіряння розрахунків за період з 20.02.2017 р. - 31.03.2018 р., з якого вбачається що відповідачем порушувались терміни оплати за користування торговельним місцем систематично, тому у зв`язку з наявністю заборгованості по оплаті більше, ніж за 2 місяці (лютий, березень, та 5 днів квітня 2018 року), договір № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. розірвано в односторонньому порядку, а саме в порядку п. 7.2 даного договору, про що відповідачу було направлено повідомлення від 26.03.2018 р. № 395, незважаючи на те, що умови договору не передбачають направлення будь-яких повідомлень про розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки він розривається у випадку наявності заборгованості, а не в результаті направлення повідомлень. Також третя особа додає, що при укладанні договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору до якого включено, окрім типових умов, і особливі, у тому числі умови щодо одностороннього розірвання договору за умови наявності заборгованості по оплаті більше ніж за 2 місяці, а тому аналіз статей 525, 651 ЦК України свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору (чи відмови від нього) в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору.

Наразі третя особа зауважує, що у зв`язку з відсутністю будь-яких договірних відносин з ФОП Якубенко О.В., філія ОУВТ як уповноважена особа, яка діє від імені МОУ не може у відповідності до норм чинного законодавства приймати та зараховувати кошти, які надходять від відповідача в якості оплати за користування торговельним місцем, так як у філії відсутні будь-які юридичні чи фінансові підстави для такого зарахування у зв`язку із розірванням договору, про що відповідачу неодноразово повідомлялось листами від 25.04.2018 р. № 553, від 24.05.2018 р. № 700, від 04.06.2018 р. № 744, від 23.06.2018 р. № 896 та враховуючи те, що філія ОУВТ є державною госпрозрахунковою установою, тому для зарахування оплати за будь-якими договорами необхідно, щоб вказані договори та фінансові зобов`язання по них були взяті на облік та зареєстровані у Філії в належний спосіб у бухгалтерському обліку, а у випадку ж надходження будь-яких коштів на відкриті рахунки, вказані кошти не зараховуються, а вважаються як помилково надіслані та такі які підлягають поверненню за заявою особи від якої вони надійшли з обов`язковим вказанням рахунку, на який вони підлягають поверненню, про необхідність здійснення цього відповідачу неодноразово повідомлялось. Між тим третя особа зазначає, що у філії ОУВТ до цього часу відсутні банківські реквізити відповідача, за якими можливо повернути помилково перераховані нею кошти, а згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства.

Водночас, як вказує третя особа, у даному випадку порушено майнові права та інтереси МОУ та держави в цілому, так як з лютого 2018 року держава в особі МОУ в належний спосіб не отримує кошти за користування її майновими правами - торговельним місцем на території ТОВ Промтоварний ринок, натомість відповідач належним чином здійснює підприємницьку діяльність на торговельному місці № 3759 чого і не заперечує, а МОУ щомісячно не доотримує кошти за таке користування у сумі 15571,37 гри., Концерн Військторгсервіс як уповноважена особа не доотримує 8% від коштів, які повинні надходити за укладеним в належний спосіб договором у сумі - 1354,03 грн.

18.10.2018 р. представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив з додатками, в яких з урахуванням відповіді позивача на відзив надано додаткове обґрунтування своєї позиції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.10.2018 р. у справі № 916/1366/18 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 06.11.2018 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач підтримав свої заперечення, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

21.02.2000 р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок укладено договір № 181/9-83р, відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264661 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят одна) гривня, що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Рада приймає земельну ділянку площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку.

В п. 2.1. договору від 21.02.2000 р. передбачено, що представники сторін після підписання даного договору здійснюють прийом-передачу земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , про що складається відповідний акт (додаток № 2).

Згідно п. 3.1. договору від 21.02.2000 р. Міністерство має право протягом 99 (дев`яноста дев`яти) років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 (п`ятдесятьма) місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.

25.04.2000 р. Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольської дороги.

14.06.2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1. якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 5.1. договору доручення № 1 від 14.06.2016 р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.

01 лютого 2017 року Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн Військторгсервіс (сторона-1), відповідно до договору доручення від 14.06.2016 року, та фізичною особою-підприємцем Якубенко Оленою Іванівною (сторона-2) укладено договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, згідно п. п. 1.1., 1.2. якого сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера, надалі майна, на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева, торгове місце № 3759, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1).

В п. п. 2.2.1., 2.2.2. договору від 01.02.2017 р. передбачено, що сторона-1 зобов`язується виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме торгове місце № 3759; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.

Відповідно до п. п. 2.4.2., 2.4.5. договору від 01.02.2017 р. сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі. В термін 2-х робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт (наданих послуг), що вказані в п. 3.1. цього договору направити стороні-1 підписаний акт або мотивовану відмову від його приймання. У разі не повернення оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) у вказаний термін, послуги вважаються прийняті стороною-2 та підлягають оплаті в повному обсязі.

Пунктом 3.1. договору від 01.02.2017 р. встановлено, що сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, вказаної в п. 3.2. цього договору на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. У разі якщо сторона-2 здійснює оплату наданих послуг шляхом внесення коштів у касу сторони-1, то сума, яку він повинен сплатити стороні-1 збільшується на 1% (один відсоток). Сторона-2 зобов`язана самостійно отримувати рахунок та акт виконаних робіт.

Умовами п. 3.2. договору від 01.02.2017 р. сторони передбачили, що загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1 (одного) 20-тифутового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ 2680,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) гривень.

Положеннями п. 3.3. договору від 01.02.2017 р. зазначено, що вартість послуг по цьому договору може бути переглянута у випадках, передбачених законодавством України. У разі зміни розміру оплати сторона-1 повинна попередити про це сторону-2 в десятиденний строк до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати. Зміна розміру оплати оформлюється додатковою угодою сторін.

Пунктом 7.1. договору від 01.02.2017 р. встановлено, що договір набуває чинності з 01.02.2017 року та діє до 31.05.2019 року.

Умовами п. 7.2. договору від 01.02.2017 р. сторони передбачили, що договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці.

Згідно п. 7.3. договору від 01.02.2017 р. дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

06.03.2018 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено додаткову угоду № 1 до договору доручення № 1 від 14.06.2016 р., на підставі якої якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925,40 грн. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено інші зміни.

Концерн Військторгсервіс Міністерства оборони України листом від 26.03.2018 року за вих. №№ 395 повідомив Якубенко О.В. про те, що станом на 26.03.2018 р. за нею рахується заборгованість по сплаті за користування торговим місцем № 3759 в загальному розмірі 5360,00 грн., із яких: за лютий 2018 р. 2680,00 грн.; за березень 2018 р. 2680,00 грн., а відтак заборгованість перевищує 2 (два) місяці, тому, посилаючись на п. 7.2. договору від 01.02.2017 р., Концерн Військторгсервіс повідомив ОСОБА_1 про розірвання договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів з 26.03.2018 р.

25.04.2018 р. Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс направлено ОСОБА_1 лист за вих. № 553, в якому зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, а саме нездійснення оплати за користування торговельним місцем більше, ніж за два місяці (за лютий - березень 2018 р.), та у зв`язку з наявністю заборгованості по оплаті в сумі 5360,00 грн. договір від 01.02.2017 р. розірвано в односторонньому порядку у відповідності до п. 7.2. договору, про що відповідачу було направлено повідомлення від 26.03.2018 р. № 395. Також Концерн Військторгсервіс додав, що 30.03.2018 р. відповідач прибув до офісу Філії з приводу пропущення термінів оплати за користування торговельним місцем, де його також було повідомлено про розірвання договору в порядку п. 7.2., однак 17.04.2018 р. на розрахунковий рахунок Філії надійшли кошти в сумі 2680,00 грн. із призначенням платежу "за право користування торговим місцем № 3759 за квітень по договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. від ОСОБА_1 ", незважаючи на те, що на даний час ОСОБА_1 не перебуває у договірних відносинах з МОУ. Тому перерахування коштів є безпідставним, оскільки відсутнє право на користування торговельним місцем № 3759. У зв`язку з цим в своєму листі Концерном зазначено, що перераховані 17.04.2018 р. кошти у сумі 2680,00 грн. не обліковано як за надання права платного користування торговельним місцем № 3759, вони рахуються як помилково зараховані та такі, що підлягають поверненню. Відтак, Концерн Військторгсервіс просив надати банківські реквізити для повернення помилково зарахованих коштів у сумі 2680,00 грн.

Крім того, листом від 24.05.2018 р. за вих. № 700 Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс повідомлено ОСОБА_1 , що нею повторно перераховано кошти в сумі 2680,00 грн. із призначенням платежу "за право користування торговим місцем № 3759 за травень від ОСОБА_1 ", проте вказані кошти у загальній сумі 5360,00 грн. Філією обліковано як помилково зараховані та такі, що підлягають поверненню, а також Концерн Військторгсервіс повторно просив надати Філії банківські реквізити для повернення помилково зарахованих коштів у сумі 5360,00 грн.

Також листом від 04.06.2018 р. вих. № 744 Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс повідомлено ОСОБА_1 , що дія договору від 01.02.2017 р. припинена. При цьому Концерн Військторгсервіс вказав, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 не перебуває у договірних відносинах з Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн Військторгсервіс, відповідач надалі безпідставно та незаконно продовжує користуватися вказаними торговельним місцем та всупереч законодавству чине перешкоди Міністерству оборони України у використанні торговельного місця № 3759. Враховуючи зазначене, Концерн Військторгсервіс повторно просив терміново звільнити торговельне місце та не вчиняти будь-яких перешкод Міністерству оборони України в особі Філії у користуванні торговельним місцем № 3759.

Між тим, листом від 23.06.2018 р. за вих. № 896 Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс повідомлено ОСОБА_1 , що 17.04.2018 р., 21.05.2018 р., 21.06.2018 р. на розрахунковий рахунок Філії надійшли кошти у загальній сумі 8472,26 грн. із призначенням платежу "за право користування торговим місцем № 3759 за квітень по договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. від ОСОБА_1 ", незважаючи на те, що на даний час ОСОБА_1 не перебуває у договірних відносинах з МОУ, а тому перерахування коштів є безпідставним, оскільки відсутнє право на користування торговельним місцем № 3759, а тому Концерн Військторгсервіс вкотре просив надати банківські реквізити для повернення помилково зарахованих коштів. Крім того повідомлено, що перераховані кошти у сумі 8472,26 грн. не обліковано як за надання права платного користування торговельним місцем № 3759, вони рахуються як помилково зараховані та такі, що підлягають поверненню. Враховуючи зазначене, Концерн Військторгсервіс повторно прохав терміново звільнити торговельне місце та не вчиняти будь-яких перешкод Міністерству оборони України в особі Філії у користуванні торговельним місцем № 3759.

Крім того, на виконання розпорядження начальника Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс від 06.08.2018 р. № 10 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця № 3759, яке знаходиться на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, комісією складено та підписано акт від 07.08.2018 р. огляду торговельного місця № 3759, за яким встановлено, що торговельне місце, виділене під встановлення 20-футових контейнерів діяльність не здійснюється, розміщені 2 20-футових контейнера, які зачинені.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналіз змісту договору № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р. свідчить про те, що вказаний договір за своєю природою є договором найму (оренди).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, вищевказаний договір оренди від 01.02.2017 р. є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Наразі, за ствердженнями позивача, договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р. розірвано на підставі п. 7.2. договору зважаючи на не здійснення оплати за користування торговельним місцем більше, ніж за два місяці (за лютий - березень 2018 р.) та наявності заборгованості у сумі 5360,00 грн., про що відповідач був неодноразово повідомлений, однак не звільнив торговельне місце № 3759 та разом з третіми особами вчиняє перешкоди у користуванні ним, зважаючи на що Міністерство оборони України не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та треті особи чинять перешкоди у користуванні та відмовляється його звільнити.

Відповідач не погоджується із розірванням договору № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р., вказує, що заборгованість ФОП Якубенко О.В. по внесенню орендної плати більше, ніж 2 місяці виникла за поважної причини, оскільки з 18.02.2018 р. по 05.04.2018 р. ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у приватній психіатричній лікарні - Приватне підприємство Місцевий осередок автомобільної федерації України в Одеській області та на підтвердження вказаного надала суду копію листка непрацездатності серія АГШ № 614801. Крім того, відповідач наголошує на тому, що оскільки між ними не було досягнути згоди щодо розірвання договору № ВКС-1485 від 01.02.2017 р., то Міністерство оборони України могло у судовому порядку його розірвати, чого позивачем зроблено не було, зважаючи на що вказаний договір діє, а тому відповідач правомірно користується торговельним місцем № 3759.

Враховуючи положення п. 7.2. договору від 01.02.2017 р., договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці.

Доказів наявності заборгованості у відповідача позивачем не надано. Так, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідачем не була внесена плата за користування за лютий і березень 2018 року своєчасно. Тобто, з боку відповідача було допущено саме несвоєчасне внесення плати за договором. Проте, за змістом п. 7.2. договору від 01.02.2017 р. договір може бути розірвано в односторонньому порядку саме в разі наявності заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці, а не у разі прострочення оплати.

Згідно положень ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки за умовами договору строки внесення плати за користування торгівельним місцем визначено місяцем, а термін внесення встановлено з 10 по 20-те число поточного місяця, суд вважає, що в даному випадку відповідач не порушив умови договору щодо несплати за користування більше ніж 2 місяця, враховуючи внесення відповідачем плати за користування за лютий і березень 2018 року саме 06.04.2018 р. Адже за умовами договору розірвання договору в односторонньому порядку матиме місце у разі допущення відповідачем порушення у вигляді несплати більше, ніж 2 місяця, що у даному випадку вважатиметься саме несплата протягом трьох місяців поспіль. Відповідачем ж була внесена плата за лютий і березень до настання чергового строку платежу за квітень місяць (з 10 по 20-те число). Отже, підстави для застосування позивачем п. 7.2 договору були відсутні.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 916/849/17, предметом спору якого був договір, умови відносно припинення якого, є аналогічними за змістом договором укладеним з ФОП Якубенко О.В., з аналізу статей 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, позивач мав намір розірвати договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р., про що свідчать листи Концерну Військторгсервіс від 26.03.2018 р. за вих. №№ 395, 25.04.2018 р. за вих. № 553, 24.05.2018 р. вих. № 700, від 04.06.2018 р. вих. № 744, від 23.06.2018 р. вих. № 896, однак відповіді на вказані листи Концерном Військторгсервіс отримано не було, а відтак у зв`язку з неодержанням відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу Міністерство оборони України мало право передати спір на вирішення суду, що мало передувати поданню позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Пунктом 7.1. договору від 01.02.2017 р. сторони передбачили, що договір № ВКС-1485 від 01.02.2017 р. набуває чинності з 01.02.2017 року та діє до 31.05.2019 року.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відтак, договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р. не розірвано, а тому відповідач на правових підставах користується торгівельним місцем № 4759.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, за умови того, що договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р. діє, при розгляді справи позивачем обґрунтовано не доведено порушень його прав власника стосовно торговельного місця № 3759, зважаючи на що суд доходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених ним вимог щодо зобов`язання ОСОБА_1 та будь-яких третіх осіб усунути перешкоди у користуванні майном. В свою чергу такі обставини виключають можливість відновлення порушених з боку відповідача, на думку позивача, прав власника шляхом покладення на відповідача та третіх осіб обов`язку усунути перешкоди у користуванні торгівельним місцем № 3759, наявність яких судом не встановлено.

Крім того, позивач у заяві про уточнення позовних вимог просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Якубенко Олену В`ячеславівну та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3759 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20. З вказаної позовної вимоги вбачається, що вона поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним прав користування суд зазначає наступне.

Завдяки негаторному позову, яким у даному випадку є заявлений позивачем позов, захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 р. у справі N 6-92цс15, де зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, договір № ВКС-1485 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 р. не розірвано. Отже, у даному випадку між сторонами по справі існують договірні орендні правовідносини, що в свою чергу виключає взагалі можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов) за умови наявності відповідних порушень.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Якубенко Олени В`ячеславівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2018 р.

Суддя В.С. Петров