ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018

м. Дніпро

Справа № 904/4095/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ДУЕТ" (51911, м. Кам'янське Дніпропетровської області, вул. Долматова, буд. 10 А; ідентифікаційний код 20219195)

до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "ЗЕЛЕНБУД" (51931, м. Кам'янське Дніпропетровської області, вул. Широка, 92; ідентифікаційний код 05472910)

про стягнення 21 748 грн. 27 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ДУЕТ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4029/18 від 11.09.2018р.), в якій просить суд стягнути з відповідача - Комунального підприємства Кам'янської міської ради "ЗЕЛЕНБУД" 21 748 грн. 27 коп., що складає 16 008 грн. 30 коп. - заборгованості за товар, поставлений на підставі договору від 14.02.2017р. №627/17 поставки товару , 2 749 грн. 49 коп. - інфляційних втрат, 773 грн. 72 коп. - 3% річних та 2 216 грн. 76 коп. - пені.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони своїм правом на подання до суду документів, визначених статтями 165-167, 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення позивачу – 01.10.2018р. ухвали суду від 17.09.2018р. про відкриття провадження у справі та поштовим повідомленням, направленим на адресу відповідача (зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та повернутим до суду - 06.11.2018р. органами поштового зв'язку з посиланням "за закінченням строку зберігання поштового відправлення".

За визначенням пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами пункту 91 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (пункт 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об'єкті поштового зв'язку не передбачено (пункт 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення (пункт 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою "Судова повістка", які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини "невручення закінчення встановленого строку зберігання", суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення у зв'язку з відсутністю адресата.

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв'язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки за закінченням терміну зберігання, є підтвердженням відсутності особи – адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про наявність в провадженні суду даної справи та необхідність надання відзиву на позовну заяву.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов’язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Проте, відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у раз ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2017р. між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "ДУЕТ", як постачальником, та відповідачем – Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Зеленбуд" (перейменоване на Комунальне підприємство Кам’янської міської ради "Зеленбуд"), як покупцем, було укладено договір №627/17 поставки товару (надалі – Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити запасні частини, акумулятори, шини, масла, рідини до автомобілів (далі по тексту - Товар), узгоджені сторонами договору по номенклатурі, кількості і за ціною, вказаною в рахунках, виставлених постачальником на підставі заявок покупця; товар поставляється окремими партіями по мірі надходження заявок від покупця і оплати виставлених постачальником рахунків.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року; у разі якщо по закінченні терміну дії договору жодна зі сторін не заявить про необхідність розірвання договору, договір автоматично пролонгується на три роки (пункти 10.1, 10.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору товар, що поставляється за договором оплачується за цінами, узгодженими сторонами і вказаними в рахунках постачальника.

Сума договору визначається сумою фактично здійснених поставок (пункт 2.4 Договору).

Згідно з пунктом 5.2 Договору зобов’язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі товару уповноваженому представнику покупця, що підтверджується датою, визначеною у видатковій накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 11 198 грн. 64 коп., про що свідчать:

- видаткова накладна від 16.02.2017р. №707 на суму 1 129 грн. 92 коп. (а.с.26);

- видаткова накладна від 17.02.2017р. №453 на суму 6 664 грн. 08 коп. (а.с.25);

- видаткова накладна від 03.03.2017р. №997 на суму 2 630 грн. 58 коп. (а.с.24);

- видаткова накладна від 13.03.2017р. №1138 на суму 774 грн. 06 коп. (а.с.23).

За приписами пунктів 4.1, 4.2 Договору сторони узгодили, що оплата товару здійснюється шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3-х робочих днів з дати виставлення рахунку; за погодженням сторін оплата вартості товару може здійснюватися після відвантаження, протягом 14-ти календарних днів з дати поставки; у цьому випадку ціною товару вважається ціна зазначена у видатковій накладній.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 4.3 Договору).

Згідно з пунктом 6.1 Договору право власності і ризик пошкодження товару переходить від постачальника до покупця в момент підписання видаткової накладної.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк оплати поставленого за Договором товару на суму 11 198 грн. 64 коп. є таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості за Договором у розмірі 11 198 грн. 64 коп. перед позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, після перерахунку інфляційні нарахування становлять 1 716 грн. 38 коп. (за загальний період прострочення з березня 2017 року по червень 2018 року), а річні - 502 грн. 32 коп. (за загальний період прострочення з 02.03.2017р. по 05.09.2018р.).

Що стосується вимоги відповідача щодо стягнення решти заборгованості у сумі 4 809 грн. 66 коп. та пені у розмірі 2 216 грн. 76 коп., то така вимога є необгрунтованою з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено вимоги також за видатковими накладними:

- від 16.08.2016р. №4079 на суму 1 077 грн. 18 коп. (а.с.31);

- від 06.09.2016р. №4424 на суму 430 грн. 44 коп. (а.с.30);

- від 09.12.2016р. №6547 на суму 394 грн. 56 коп. (а.с.29);

- від 15.12.2016р. №6654 на суму 2 380 грн. 08 коп. (а.с.28);

- від 25.01.2017р. №313 на суму 849 грн. 60 коп. (а.с.27).

Проте, поставка товару по цим накладним відбулася не на підставі договору від 14.02.2017р. №627/17 поставки товару, а як зазначено у вказаних накладних на підставі договору від 14.04.2016р. №04-04/2016, що унеможливлює застосувати до вимог про стягнення цієї заборгованості умови договору від 14.02.2017р. №627/17 поставки товару щодо настання строку платежу.

Згідно частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; при цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського процесуального кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Сторони у розділі 7 Договору "Відповідальність сторін" погодили, що: - у разі не поставки оплаченого товару в обумовлений Договором термін, що сталася з вини постачальника, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,1% від вартості оплаченого товару за кожний повний тиждень прострочення, але в цілому не більше 5% (пункт 7.1 Договору); - у разі несплати вартості товару протягом погодженого строку, постачальник має право переглянути відпускні ціни; у цьому випадку рахунок на оплату підлягає переоформленню (пункт 7.2 Договору).

Отже, як вбачається сторонами у Договорі не було узгоджено розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання - оплату товару, тому у позивача відсутні підстави для нарахування, а у суду - для стягнення пені.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 087 грн. 05 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Кам'янської міської ради "ЗЕЛЕНБУД" (51931, м. Кам'янське Дніпропетровської області, вул. Широка, 92; ідентифікаційний код 05472910) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ДУЕТ" (51911, м. Кам'янське Дніпропетровської області, вул. Долматова, буд 10 А; ідентифікаційний код 20219195) 11 198 (одинадцять тисяч сто дев'яноста вісім) грн. 64 коп. - заборгованості, 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 38 коп. - інфляційних нарахувань, 502 (п'ятсот дві) грн. 32 коп. – річних та 1 087 (одна тисяча вісімдесят сім) грн. 05 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України,

16.11.2018р.