ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.11.2018 р. Справа № 914/1595/18

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглянув матеріали

позовної заяви: Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Міщук Олени Олегівни, м. Львів

про: демонтаж самочинно встановлених споруд

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівськоїобласті поступила позовна заява Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Міщук Олени Олегівни про демонтаж самочинно встановлених споруд.

Ухвалою господарського суду від 27.08.2018 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 25.09.2018 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Розглядаючи наявні матеріали справи, судом з'ясовано наступне:

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено судом, Залізнична районної адміністрації Львівської міської ради як виконавчий орган місцевого самоврядування звернулась до суду за захистом своїх повноважень у сфері будівництва, щодо фактів самочинного встановлення відповідачем тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Правовий статус позивача врегульовано у Положенні про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року №977 «Про затвердження Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» з подальшими змінами.

Згідно з пунктом 1.1 цього Положення позивач є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У вказаному Положенні передбачені повноваження районної адміністрації, до яких, зокрема, належать: 4.49. Надання дозволів на влаштування елементів благоустрою і озеленення у встановленому виконавчим комітетом порядку; 4.50. Розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).

Порядок та умови надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові регламентуються Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові затвердженого ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015.

Відповідно до Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, ці Правила визначають механізм: Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; Укладення та продовження договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасових споруд; Встановлення режиму роботи об'єктів торгівлі та побутового обслуговування, ресторанного господарства у тимчасових спорудах торговельного призначення; Демонтажу тимчасових споруд (п. 2.1. Положення).

Так, судом встановлено, що позивач встановивши факт самочинного встановлення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) за адресами: м. Львів, вул. Широка, 100, вул. Широка, 88а, вул. Вигоди, 56, вул. Широка, 39, вул. Головатого, 4, вул. Кульчицької, 3, вул. Низинна, 2/4, вул. Любінська, 100 та вул. Кульпарківська, 180, прийняв розпорядження №159 від 27.03.2018 про демонтаж самочинно встановлених тимчасових споруд - апаратів з реалізації води питної, з позовом про що звернувся до суду.

Згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень (постанова ВП ВС від 21.02.2018 у справі №520/15749/14-ц).

Визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. У даному випадку існує вертикальне підпорядкування відповідача позивачу - виконавчому органу місцевого самоврядування (районній адміністрації).

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері розміщення тимчасових спору. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин (постанова ВП ВС від 30.05.2018 у справі №464/5495/13-ц).

Враховуючи наведене та позицію ВП ВС у подібних правовідносинах, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі оскільки даний спір не підвідомчий господарським судам, а розгляд позовних вимог повинен здійснюватись за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що питання повернення сплаченої суми судового збору вирішується в порядку передбаченому с. 7 ЗУ «Про судовий збір» за письмовим клопотанням сторони.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 231, 234 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження у справі №914/1595/18 - закрити.

2. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Юркевич М. В.