ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.11.2018 р. Справа№ 914/2145/18

За заявою: ОСОБА_1, м. Львів, про: вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, до подання позовної заяви до суду, у справі №914/2145/18 предмет позову: визнання недійсним рішення загальних зборів Господарського товариства з обмеженою відповідальністю «Оптика 2» від 23.01.2018р., яким ОСОБА_2 відчужено нерухоме майно: нежитлове приміщення площею 179,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Козак І.Б.

Без виклику сторін.

ПРОЦЕС

19.11.2018 року ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення площею 179,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, до подання позову.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

Заявник зазначає, що є спадкоємцем ? майна ОСОБА_3, яке зокрема, складається з 49% статутного капіталу ТзОВ «Оптика 2». На час звернення зі заявою про забезпечення позову Товариство не прийняло рішення про внесення ОСОБА_1 в засновники. Проте, згідно з даними Витягу з ЄДРПОУ 08.08.2017р. та 18.08.2017р. відбулися зміни до установчих документів ГТзОВ «Оптика 2», а саме: зазначено засновником ОСОБА_4, яка в подальшому і залишилася єдиним учасником, оскільки ОСОБА_2 вийшов з учасників товариства. Як стверджує заявник, на день виникнення у ОСОБА_1 права на отримання у грошовій чи натуральній формі частки у майні товариства, ГТзОВ «Оптика 2» на праві приватної власності володіло нежитловим приміщенням площею 179,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 26.01.2018р. державним реєстратором Байко Т.Я. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на об'єкт нерухомого майна- спірне нежитлове приміщення, згідно з яким 23.01.2018р. загальні збори учасників ГТзОВ «Оптика 2» прийняло рішення відступити вказане вище приміщення одному із засновників ОСОБА_2 та який станом на сьогодні і є власником приміщення. У заявника виникають сумніви з приводу того, що учасниками ГТзОВ «Гостина» здійснені кроки для відчуження приміщень, що унеможливлює задовільнити законні інтереси ОСОБА_1 за рахунок таких приміщень, що дає заявнику підстави вважати, що такі заходи можуть бути вчинені і у майбутньому для відчуження приміщення третім особам, а це утруднить повернення цих приміщень у власність ГТзОВ «Оптика 2».

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Дослідивши долучені до матеріалів справи судові рішення, суд не вважає доведеною та належним чином підтвердженою необхідність вжиття заходів забезпечення позову у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду для захисту порушеного, на його переконання, корпоративного права у зв'язку з відчуженням майна ГТзОВ «Гостина» засновнику ОСОБА_2 шляхом відступлення йому нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Разом з тим, звертаючись із заявою про забезпечення позову обраними способами - накладенням арештів та забороною вчиняти дії, позивач посилається на імовірність вчинення відповідачем дій, спрямованих на повне відчуження майна підприємства, корпоративних прав на підприємство, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. Проте, на підтвердження наведеного позивачем не подано жодних доказів, не зазначено та не підтверджено вчинення відповідачем жодних дій, спрямованих на незаконне розпорядження майном товариства. Крім того, заявником не подано доказів права спадкування ? майна ОСОБА_3 у статутному капіталі ГТзОВ «Оптика 2», як і не подано доказів виникнення права на отримання у грошовій або натуральній формі частки у майні цього товариства станом на дату прийняття рішення загальними зборами учасників ГТзОВ «Оптика 2» про відступлення вказаного вище приміщення одному із засновників ОСОБА_2 та який станом на сьогодні і є його власником.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.4, 10 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; заборона вчиняти дії, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

Заявник вважає, що існує загроза того, що у випадку вчинення відповідачем та третьою особою дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування стосовно підприємства, зокрема, щодо статутного капіталу підприємства, рахунків або майна підприємства, позивач втратить корпоративні права та не зможе повернути такі на підставі рішення Господарського суду у цій судовій справі, не зможе застосувати наслідки визнання правочину недійсним та буде вимушений звертатись з новими позовними заявами до суду. Проте, суд звертає увагу, що крім припущень щодо неправомірного використання відповідачами (особи, які можуть отримати статус учасника справи) прав та крім посилання на ч.9 ст.137 ГПК України як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, необхідним є доведення у загальному порядку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту (поновлення) порушених прав або інтересів позивача у випадку невжиття відповідних заходів.

Твердження ОСОБА_1 про імовірне подальше перевідчуження приміщення та зміну власника приміщення, яке унеможливить виконання рішення суду у справі у випадку його задоволення, не підтверджені іншими обставинами та фактами, крім суб'єктивних припущень заявника.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначалося вище, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що всупереч наведеним вище положенням, а також положенням статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, заява про забезпечення позову не обґрунтована такими доказами та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях позивача. Відтак, заявником не доведено та доказами не підтверджено необхідності вжиття заходів забезпечення позову у справі № 914/2145/18 у спосіб накладення арешту нерухоме майно (нежитлове приміщення). Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов'язана довести зв'язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту. Із поданої заяви суд не вважає, що невжиття відповідних заходів певним чином може утруднити виконання рішення суду у справі у разі задоволення заявлених позовних вимог.

Сплачений за подання заяви про забезпечення позову судовий збір за результатами розгляду заяви залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 20.11.2018 року у справі №914/2145/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено в апеляційному порядку з протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20.11.2018 року.

Суддя Козак І.Б.