ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.2018р. Справа №905/1983/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат»,

м.Кам'янське

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», м.Маріуполь

про визнання додаткової угоди до договору недійсною

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг»,

м.Маріуполь

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат»,

м.Кам'янське

про стягнення курсової різниці в сумі 512101890,97 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: Красницька-Келембет А.С.-по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат», м.Кам'янське, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», м.Маріуполь, про визнання недійсною додаткової угоди №ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018р. до договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що оспорювана у цій справі додаткова угода, якою змінено розмір заборгованості покупця перед продавцем за поставлений товар шляхом збільшення суми заборгованості на суму курсової різниці, фактично змінює зміст рішення господарського суду міста Києва у справі №910/2031/16, яким було стягнуто основний борг в меншій сумі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.10.2018р. відкрите провадження у справі №905/1983/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 15.11.2018р. о 12.00 год., зобов'язано, зокрема, відповідача надати відповідно до ст.165 ГПК України відзив на позовну заяву і всі письмові докази (які можливо доставити до суду), протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали суду; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання.

08.11.2018р. до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг", м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське про стягнення курсової різниці в сумі 512101890,97 грн.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, відповідач посилається на наявність в нього права на стягнення курсової різниці з позивача за правочином, вимоги про визнання недійсним якого заявлені у первісному позові.

Ухвалою від 12.11.2018р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі №905/1983/18 зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг", м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське про стягнення курсової різниці в сумі 512101890,97 грн.

13.11.2018р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого:

- рішення господарського суду міста Києва у справі №910/2031/16 не є підставою виникнення грошових зобов'язань відповідача перед позивачем;

- розмір суми заборгованості у еквіваленті доларів США є обставинами, що не підлягають доказуванню, як такі, що встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили;

- судовим рішенням не було змінено відносин сторін, що виникли з договору поставки;

- судове рішення не призвело до виникнення альтернативного або нового зобов'язання покупця, а є лише інструментом примусу боржника до виконання прийнятого на себе обов'язку, який має бути виконаний у сумі рівній певному еквіваленту доларів США на дату фактичного платежу;

- недоведеність позивачем наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Крім цього, 13.11.2018р. від сторін на адресу суду надійшли клопотання щодо встановлення процесуального строку розгляду справи п'ять днів.

Позивач відзив на зустрічну позовну заяву від 14.11.2018р. №017/мс-1245, згідно якого наголошує на невідповідності змісту оспорюваної додаткової угоди до договору поставки вимогам Цивільного кодексу України.

Виходячи з того, що одним із завдань господарського судочинства згідно із ст.2 Господарського процесуального кодексу України є своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, приймаючи до уваги заявлені сторонами клопотання щодо строків розгляду справи, надання всіх доказів у справі, ухвалою від 15.11.2018р. було закрите підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 20.11.2018р. о 12.00 год.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

29.12.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг" (постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (покупець) укладено договір поставки №ГРД-01/10-5000 (далі - договір або договір поставки).

В період дії договору Відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" змінило найменування в частині організаційно-правової форми на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" відповідно до приписів Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з п.1.1 договору постачальник (відповідач) зобов'язується передати у власність покупця (позивача) залізорудний концентрат з базовим вмістом заліза 63,70% та базовим вмістом вологи 10,50% виробництва ВАТ "Центральний ГЗК", ВАТ "Північний ГЗК", ВАТ "Інгулецький ГЗК", ВАТ "Південний ГЗК" (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором та специфікаціями до нього. Товар може поставлятися з ВАТ "Центральний ГЗК", ВАТ "Північний ГЗК", ВАТ "Інгулецький ГЗК", ВАТ "Південний ГЗК" на вибір постачальника.

Вищенаведені умови договору №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р. свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 ЦК України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Згідно ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.13.7 договору даний договір вступає в силу з 01.01.2011р. та діє до 31.12.2015р.

Специфікаціями №№8 - 18 до договору сторони визначили зміст, ціну, загальну вартість, кількість товару, що підлягав поставці в спірні контрактні періоди (з 01.10.2012р. по 30.06.2015р.), умови та строки його поставки.

Поставка товару здійснюється протягом відповідних контрактних періодів (п.4.1 договору).

За визначенням п.2.2 договору контрактним періодом є період, протягом якого ціна товару в доларовому еквіваленті, встановлена у відповідності з п.5.3 договору, залишається незмінною. Контрактний період за даним договором складає 1 (один ) квартал. Перелік контрактних періодів за даним договором наведений у п.2.2 договору.

Строки, обсяги та графіки поставок погоджені сторонами у п.4.1 договору.

Згідно з п.4.2 договору поставка товару за даним договором здійснюється на умовах:

FCA - станція Грековата, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виробництва ВАТ "ЦГЗК";

FCA - станція Терни чи Рядова, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виробництва ВАТ "ПівГЗК";

FCA - станція Інгулець, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виробництва ВАТ "ІнГЗК";

FCA - станція Кривий Ріг, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виробництва ВАТ "ПГЗК".

Згідно з п.4.3 договору поставка товару здійснюється партіями (які складають маршрутну норму 55-60 вагонів) протягом строку дії договору.

Датою поставки відповідно до п.4.7 договору вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (квитанції про приймання вантажу на маршрут чи групу вагонів).

Відповідно до п.5.1 договору ціна на товар встановлюється в еквіваленті до іноземної валюти (долару США) і вказується у специфікаціях.

Згідно з п.5.3 договору ціна на товар формується по індексному методу ціноутворення, на підставі публічної та прозорої інформації. Ціна на товар включає в себе "ціну на контрактний період" та доплати або знижки до "ціни на контрактний період" за кожний відсоток або частку відсотка зниження або підвищення фактичного вмісту якісних показників товару (залізо, волога) від базових показників якісних показників товару (залізо, волога).

Загальна вартість Договору відповідно до п.5.4 договору визначається як сума всіх специфікацій, за якими поставляється товар.

Порядок розрахунків за договором визначений пунктами 6.1 - 6.6 договору.

Згідно з п.6.1 договору розрахунки за товар за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів покупцем (відповідачем-1) на поточний рахунок постачальника (позивача), зазначений в цьому договорі.

Пунктом 6.2 договору сторони встановили, що оплата за товар здійснюється протягом 21 календарного дня, починаючи з дати поставки партії товару (включаючи день поставки). Якщо двадцять перший календарний день (починаючи з дати поставки) припадає на вихідний чи святковий, оплата відповідної партії товару повинна бути здійснена не пізніше останнього робочого дня, що передує вихідному чи святковому дню.

При цьому згідно пункту 6.2.1 договору партія товару вважається повністю оплаченою, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за цю конкретну партію товару, перерахована з гривень в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, дорівнює еквівалентній доларовій вартості цієї партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін та еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик цієї партії товару.

Відповідно до п.6.2.2 договору, рахунки-фактури виставляються в день поставки партії товару в національній валюті України - гривні, виходячи з перерахунку в гривні ціни товару в доларовому еквіваленті, яка діяла в поточному контрактному періоді поставки (з базовим вмістом заліза та базовим вмістом вологи), а також приплат/знижок до ціни товару в доларовому еквіваленті, які діяли в поточному контрактному періоді поставки за зміну якісних характеристик товару (вміст заліза, вміст вологи). При виставленні рахунку-фактури, для мети перерахунку, ціна товару в доларовому еквіваленті та приплат/знижок в доларовому еквіваленті перемножуються на офіційний курс НБУ UAH/USD, встановлений на дату поставки партії товару. Для виставлення рахунку-фактури приймається вага партії товару, зазначена в залізничній накладній та фактичні якісні характеристики товару (вміст заліза, вміст вологи), зазначені в сертифікаті якості виробника.

Згідно п.6.2.3 договору у випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (у гривнях) за конкретну партію товару, перерахована із гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії, перевищує еквівалентну доларову вартість цієї партії товару, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових доплат/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між доларовою величиною фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за конкретну партію товару, перерахованою з гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару та еквівалентну доларовій вартості цієї партії товару, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доплат/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару, враховується як часткова оплата в доларовому еквіваленті наступної партії товару. Коригування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками і податковими накладними на дату оплати партії товару.

Згідно п. 6.2.4 договору у випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (у гривнях) за конкретну партію товару, перерахована із гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії, менше еквівалентної доларової вартості цієї партії товару, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових доплат/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між еквівалентною доларовою вартістю цієї партії товару, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових доплат/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару і доларової величини фактично здійснених покупцем платежів (у гривнях) за конкретну партію товару, перерахованої із гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, повинна бути доплачена покупцем гривнями у той же день, по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату оплати. Коригування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками і податковими накладними на дату оплати партії товару.

Датою оплати згідно п.6.2.6 договору вважається дата фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/2031/16 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" про стягнення 5,20 грн. на підставі договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р., з яких: ,78 грн. основного боргу, ,36 грн. пені, 238128113,35 грн. три відсотки річних, 4,73 грн. інфляційних нарахувань. Згідно вказаного судового рішення, стягнуто, зокрема, з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" основний борг в сумі ,65 грн., пеню в сумі 437385554,08 грн., 3% річних в сумі 155395326,15 грн., судовий збір в сумі 111676,11 грн.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" відповідно до умов договору та специфікацій №№ 8 - 18 до нього в період з 01.10.2012р. по 16.05.2015р. (включно) відвантажило на адресу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" товар (концентрат залізорудний) кількістю 7309520,70 тонн загальною вартістю 717208627,39 USD.

Факт отримання товару підтверджувався залізничними накладними та актами приймання - передачі кожної партії товару. При цьому, акти приймання-передачі кожної партії товару містили підпис уповноваженої особи та відбиток печатки Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського", чим останній надав свою згоду на прийняття саме такої кількості та такого асортименту товару за передбаченою ціною у певний контрактний період.

Як було зазначено судом, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" неналежним чином виконувало свої зобов'язання за договором стосовно своєчасної оплати отриманого товару, зокрема, товар, відвантажений протягом періоду з 01.10.2012р. по 22.07.2013р., оплатило у повному обсязі, але з порушенням встановлених строків оплати, а товар, поставлений протягом 23.07.2013р. по 16.05.2015р., оплатило лише частково.

Оцінивши всі наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку що Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" належними засобами доказування довело наявність у Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" обов'язку сплатити вартість поставленого товару у гривнях з урахуванням доларового еквіваленту та офіційного курсу НБУ UAN/USD на дату, визначену позивачем в заяві про зменшення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що станом на час вирішення спору по суті відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів своєчасної та повної оплати позивачу заборгованості за поставлений в період з 23.07.2013р. по 16.05.2015р. товар, суд дійшов висновку про неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" його договірних зобов'язань всупереч вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та умов договору, а отже про наявність у Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" заборгованості перед позивачем на підставі договору в сумі ,65 грн. (основний борг), яку визначив позивач.

Згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016р. рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/2031/16 залишено без змін.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення постанови апеляційною інстанцією) у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За таких обставин, рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/2031/16 набрало законної сили 28.07.2016р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/2031/16 встановлений факт наявності у позивача перед відповідачем заборгованості на підставі договору поставки в сумі ,65 грн., тому цей факт не повинен доводитися знову у відповідності зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ст.599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін.

Доказів сплати Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" заборгованості в сумі ,65 грн. матеріали справи не містять.

За приписом ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як було зазначено вище, згідно п.13.7 договору №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р. строк його дії встановлений до 31.12.2015р.

Згідно із ст.651 Цивільного кодексу України допускаються зміна або розірвання договору за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

12.10.2018р. сторонами підписано додаткову угоду №ГРД-01/10-5000/2018-10-12 до договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р., згідно якої:

- сторони дійшли згоди зафіксувати розмір поточної заборгованості покупця перед продавцем за поставлений згідно договору товар та закріпити її розмір в еквіваленті, вираженому у доларах США;

- сторони визнають та підписанням даної додаткової угоди підтверджують, що на дату підписання додаткової угоди розмір поточної заборгованості (без врахування штрафних санкцій та процентів річних) покупця перед постачальником за поставлений в період з 23.07.2013р. по 16.05.2015р. згідно договору товар складає еквівалент 202558991 доларів США 20 центів. Оплата даної заборгованості має відбуватися покупцем згідно з умовами договору та даної додаткової угоди;

- сторони підтвердили, що частина заборгованості (без врахування штрафних санкцій та процентів річних) в загальній сумі ,65 грн., стягнута з покупця на користь постачальника рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. по справі №910/2031/16;

- покупець зобов'язаний протягом 5 календарних днів з моменту укладення даної додаткової угоди сплатити постачальнику курсову різницю, розмір якої визначається за формулою: курсова різниця = загальна сума боргу (еквівалент поточної заборгованості покупця в доларах США, в розмірі, вказаному у п.1 додаткової угоди) * курс НБУ UAН/USD на день здійснення платежу та/або вимоги постачальника - частина заборгованості, стягнута у судовому порядку (згідно п.2 даної додаткової угоди);

- датою оплати покупцем курсової різниці вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника, вказаний у договорі;

- п.13.7 договору викладено в наступній редакції: «Даний договір вступає в силу з 01.01.2011р. та діє до 31.12.2018р., а в частині оплати вартості поставленого товару, штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних та інших грошових сум, передбачених договором та які підлягають оплаті у зв'язку з договором - до повного виконання зобов'язань. Строк позовної давності складає 5 років»;

- згідно ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони визначили, що умови договору та даної додаткової угоди застосовуються у відносинах сторін, які виникли з дати набрання сили договором, а саме з 01.01.2011р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, дана додаткова угода не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсною, оскільки нею змінено розмір заборгованості покупця перед продавцем за поставлений товар шляхом збільшення суми заборгованості на суму курсової різниці, фактично змінено зміст рішення господарського суду міста Києва у справі №910/2031/16, яким було стягнуто основний борг в меншій сумі.

Відповідач проти вказаних вимог заперечує, посилаючись на повну відповідність оспорюваного правочину вимогам закону.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

У відповідності до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинння правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України передбачена свобода договору, тобто, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 Цивільного кодексу України).

При цьому, за змістом ст.653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За висновками суду, сторони уклавши додаткову угоду до договору поставки внесли зміни до зобов'язань, які й виникли з цього договору, проте, не до рішення суду.

Зокрема, судове рішення у справі №910/2031/16 не призвело до виникнення нових зобов'язань позивача перед відповідачем, не змінило правовідносини сторін за договором, а лише розв'язало матеріально-правовий спір між сторонами, захистило порушені майнові інтереси відповідача.

Одночасно, як вже вказувалось вище, дане рішення не припинило зобов'язання сторін.

Відповідно до приписів ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст.524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Тобто, сторони договору мають право фактично зафіксувати ціну договору в доларах США або в будь-якій іншій іноземній валюті.

При цьому, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст.533 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Виходячи зі змісту положень укладеного між сторонами договору поставки, сторони передбачили необхідність встановлення ціни на товар в еквіваленті до іноземної валюти (долару США) (п.5.1договору), а також передбачили особливий порядок розрахунків по договору, в основу якого покладено обов'язок покупця здійснювати остаточний розрахунок за поставлений товар в еквіваленті до офіційного курсу НБУ долара США до гривні (ст.6 договору).

З урахуванням викладеного, за висновками суду, продавець за договором має право вимагати виконання грошових зобов'язань у сумі, що дорівнює еквіваленту доларів США згідно з умовами договору.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Всупереч вимог ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України позивачем наявності підстав для визнання спірної додаткової угоди недійсною до матеріалів справи не надано (зокрема, позивачем не доведено ані незаконність змісту правочину, ані недотримання форми, ані невідповідність волі та волевиявлення).

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018р. до договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р. підлягають залишенню без задоволення.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом.

Як було зазначено судом вище, відповідачем заявлені вимоги про стягнення з позивача курсової різниці в сумі 512101890,97 грн.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже було зазначено вище, згідно додаткової угоди №ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018р. до договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р. покупець зобов'язаний протягом 5 календарних днів з моменту укладення даної додаткової угоди сплатити постачальнику курсову різницю, розмір якої визначається за формулою: курсова різниця = загальна сума боргу (еквівалент поточної заборгованості покупця в доларах США, в розмірі, вказаному у п.1 додаткової угоди) * курс НБУ UAН/USD на день здійснення платежу та/або вимоги постачальника - частина заборгованості, стягнута у судовому порядку (згідно п.2 даної додаткової угоди).

Позивач розрахував курсову різницю за наступною формулою: курсова різниця (512101890,97 грн.) = загальна сума боргу (еквівалент поточної заборгованості покупця в доларах США, в розмірі, вказаному у п.1 додаткової угоди- 202558991,20 доларів США) * курс НБУ UAН/USD на день здійснення платежу та/або вимоги постачальника (28,157863 курс НБУ UAH/USD на 02.11.2018р.)) - частина заборгованості, стягнута у судовому порядку ,65 грн.).

Перевіривши наданий розрахунок позивача за зустрічним позовом, останній є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно позивачем не надано суду доказів сплати заявленої до стягнення відповідачем курсової різниці в сумі 512101890,97 грн.

При цьому, заперечення позивача щодо сплати даної суми внаслідок недійсності додаткової угоди судом відхиляються з підстав, що були викладені вище.

За таких обставин, враховуючи, що зустрічний позов повністю доведений відповідачем та обґрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення позивача проти зустрічного позову є необґрунтованими, зустрічні позовні вимоги про стягнення з позивача курсової різниці в сумі 512101890,97 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір за первісним позовом підлягає віднесенню на позивача повністю.

Судовий збір за зустрічним позовом підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 13, 74, 75, 76, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м.Кам'янське до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», м.Маріуполь про визнання недійсною додаткової угоди №ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018р. до договору поставки №ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010р.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м.Кам'янське про стягнення курсової різниці в сумі 512101890,97 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Соборності, буд. 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг» (87534, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.Нахімова, буд. 116-А, ) курсову різницю в сумі 512101890,97 грн., судовий збір в сумі 616700,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 20.11.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 20.11.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина