ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018м. ДніпроСправа № 904/3877/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНЛЕГПРОМ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Дніпро

про стягнення 806 289,55 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 02.10.18 р. начальник юридичного управління;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. ННР 487896 від 29.10.18 р., юрисконсульт структурного підрозділу "Служба матеріально-технічного забезпечення"

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНЛЕГПРОМ" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 541 673,28 грн., що складають суму заборгованості за договором поставки № ПР/НХ-17774/НЮ від 27.07.2017 р., 18 787,90 грн. - річних, 46 601,74 грн. - інфляції, 199 226,63 грн. - пені.

Ухвалою від 10.09.2018 р. господарським судом відкрито провадження у справі № 904/3877/18, за клопотанням позивача розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено її для розгляду спору по суті на 08.10.2018 р.

Відповідач виклав заперечення проти позовних вимог у відзиві, який представником останнього подано в судовому засіданні 08.10.2018 р.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що розрахунок штрафних санкцій, інфляції та річних здійснений позивачем без врахування вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та зазначає вірну, на його думку, кількість днів прострочення.

Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення суми неустойки у 10 разів.

На підтвердження своїх доводів, заявник посилається на тяжке фінансове становище, яке склалося на підприємстві у звязку із зниженням обсягів промислового виробництва та непредявлення вантажу до перевезень, оскільки вантажообіг та відправлення вантажів є одним із основних доходів та фінансово утворюючих показників роботи Залізниці.

На сьогоднішній день, як вказує Залізниця, остання має гостру потребу в ресурсах для підтримання належного технічного стану основних засобів та виконання вимог щодо забезпечення безпеки руху поїздів, а також на оновлення рухомого складу. Ці обставини, в умовах дефіциту власних фінансових ресурсів, змушують залізницю вдаватися до залучення коштів, у звязку з чим остання має значні суми кредиторської заборгованості.

Крім того, на збитковість підприємства відповідача впливає надання безоплатних послуг з перевезення пільгових категорій населення громадян.

Таким чином, заявник вважає, що додаткові, не передбачені бюджетом залізниці на 2018 рік витрати погіршать фінансовий стан регіональної філії, збільшать загрозу неможливості здійснювати перевезення у обсягах, які б задовольнили потреби економіки та населення України, забезпечувати безпеку руху поїздів.

Вказані вище обставини, на думку заявника є достатньою підставою для застосування статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру неустойки у 10 разів.

08.10.2018 р. розгляд справи відкладено до 06.11.2018 р., про що постановлено відповідну ухвалу.

Позивач надав відповідь на відзив, яка надійшла до суду 16.10.2018 р., де останній із запереченнями відповідача відносно того, що нарахування річних та інфляції припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане, не погоджується, вказуючи на те, що інфляція та річні нараховуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає їх нарахування за увесь час прострочення, а тому їх розрахунок здійснений вірно.

Відносно розрахунку пені, позивач фактично погоджується з тим, що її необхідно здійснювати на підставі частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, при цьому, кількість днів прострочення, яка зазначена позивачем різниться з кількістю днів прострочення, яка зазначена відповідачем.

Проти зменшення розміру штрафних санкцій, позивач заперечує, вказуючи на те, що їх розмір (107 735,10 грн.) є значно меншим вартості товару, оплата якого була прострочена (541 673,28 грн.).

До того ж, з жовтня 2017 року, відповідачем не було вжито жодних заходів щодо сплати вказаної вище заборгованості за отриманий товар, що свідчить про тривалість недобросовісного виконання ним взятих на себе договірних зобовязань.

Крім того, порушення відповідачем строку розрахунку за отриманий товар впливає і на підприємство позивача, оскільки унеможливлює своєчасне забезпечення сировиною та матеріалами виробничі підрозділи підприємства останнього, що приводить до порушення ним договірних зобовязань перед іншими Покупцями та застосування до підприємства позивача у звязку з цим штрафних санкцій, що негативно впливає на його господарську діяльність.

16.10.2018 р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній зменшує суму пені до 107 735,10 грн., річні до 18 599,37 грн., при цьому, збільшує суму інфляції до 49 126,06 грн.; сума основного боргу залишена без змін.

Вказана вище заява до розгляду не приймається з огляду на наступне.

Частиною 2 п. 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, перше судове засідання в даній справі, що за клопотанням позивача призначене до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відбулося 08.10.2018 р., в той час як уточнена заява надійшла до суду 16.10.2018 р., тобто, вже після першого судового засідання.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для прийняття її до розгляду.

06.11.2018 р. Залізницею надані письмові пояснення, де остання вказує на те, що відзив на позов, наданий у судовому засіданні 08.10.2018 р., відповідач подав із пропуском строку, встановленого для його подання.

Виходячи зі змісту вказаних вище пояснень, суд приходить до висновку, що фактично вони зводяться до клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву.

Приписами ч. 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч.1, ч.4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене та забезпечуючи відповідачу можливість реалізації своїх процесуальних прав, враховуючи клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку, суд вважає доцільним його поновити та прийняти відзив до розгляду.

06.11.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНЛЕГПРОМ" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Покупець) укладено договір поставки № ПР/НХ-17774/НЮ.

Відповідно до умов п.1.1. вказаного вище договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 р., Постачальник (позивач) здійснює поставку черевиків робочих чоловічих Покупцю (відповідачу) згідно зі Специфікаціями № 1, № 2 (Додаток № 1, № 2). Роки виготовлення: 2017 2018.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України.

Частина друга статті 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п.1.2. договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 р., найменування та кількість товару зазначені у Специфікаціях № 1 № 2 (Додатки № 1, № 2), які є невідємною частиною договору.

Пунктом 4.1. договору, сторони погодили, що товар повинен бути поставлений Постачальником не пізніше 20-ти робочих днів від дня одержання ним заявки Покупця, яка є підтвердженням готовності останнього до прийому товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином (п.4.2. договору).

За умовами п.4.3. договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 р., товар постачається на склад Покупця (Структурний підрозділ «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010) у ІІІ ІV кварталах2017 р.; І квартал 2018 р.

Відповідно до п.5.2. договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 р., загальна сума договору складає 3 111 762,24 грн. з врахуванням ПДВ 20% 518 627,04 грн.

У п.6.1. договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 р., сторони встановили, що Постачальник передає у власність Покупцю товар, а останній оплачує його у кількості та за цінами, які вказані у Специфікаціях № 1 та № 2 до договору, на умовах поставки на склад Покупця DDP Інкотермс у редакції 2010 року.

Відповідно до підписаних Специфікацій № 1 та № 2 до договору, сторони узгодили поставку товару черевиків чоловічих ДСТУ 3962-2000 в загальній кількості 11 972 пари за ціною 216,60 грн. без ПДВ.

Загальна вартість поставки, відповідно до вказаних вище Специфікацій склала 3 111 762,24 грн.

Виконуючи умови договору, позивач здійснив поставку обумовленого договором товару на адресу відповідача на загальну суму 3 111 762,24 грн., що підтверджується видатковими накладними № Т-ROM02361 від 04.09.2017 р., № Т-ROM02377 від 06.09.2017 р., № Т-ROM02618 від 03.10.2017 р., № Т-ROM02699 від 11.10.2017 р., № Т-ROM02826 від 20.10.2017 р., № 650 від 16.02.2018 р., копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 6.3, п. 6.4 договору, розрахунки за товар здійснюються протягом 30-ти банківських днів з дня його отримання 100% перерахуванням грошових коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за Договором, здійснивши розрахунки з порушенням строків оплати та не в повному обсязі (2 570 088,96 грн.), що підтверджується банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 30-31, 36-37, 41-42, 46-47, 50-51).

Доказів погашення заборгованості з оплати товару в сумі 541 673,28 грн., відповідач, на момент розгляду спору не надав.

З огляду на вище викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості на зазначену вище суму, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Розрахунок річних за загальний період прострочення з 17.10.2017 р. по 24.11.2017 р. та інфляції грошових коштів, за загальний період прострочення з листопада 2017 р. по липень 2018 р., що складає 46 601,74 грн., здійснений позивачем відповідно до норм чинного законодавства та є арифметично вірним, а тому вказана сума підлягає до примусового стягнення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За порушення строків оплати, сторонами у договорі передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня (п.10.2. договору).

Згідно наданого розрахунку, позивачем нарахована пеня за загальний період прострочення з 17.10.2017 року по 22.08.2018 року, що складає суму 199 226,63 грн.

Нарахування пені, яке здійснювалося позивачем за видатковими накладними № Т-ROM02361 від 04.09.2017 р. (від суми 179 344,80 грн.) та № Т-ROM02377 від 06.09.2017 р. (від суми 541 673,28 грн.), останнім завищено, з огляду на те, що ним не враховано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання.

Зважаючи на те, що умови спірного договору, не містять посилань на інші строки, нарахування штрафних санкцій, в даному випадку повинно бути припинено через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Посилання відповідача на те, що нарахування інфляції грошових коштів та річних також обмежується шестимісячним строком не заслуговують на увагу, з огляду на те, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачене право позивача щодо нарахування інфляції та річних за весь час прострочення, а тому останнім правомірно пред'явлено їх до стягнення за спірний період, тобто, до моменту погашення заборгованості.

Відносно клопотання відповідача про зменшення суми неустойки у 10 разів, мотивоване тяжким фінансовим становищем, наявністю кредиторської заборгованості та наданням безоплатних послуг з перевезення пільгових категорій населення громадян, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Жодних доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини, відповідач не надав.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 526, 551, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 76, 77, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська,5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,108, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНЛЕГПРОМ" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,77, р/р 2125 в ПАТ "Креді ОСОБА_3" м. Києва, МФО 300614, ) 541 673,28 грн. (п'ятсот сорок одна тисяча шістсот сімдесят три гривні 28 коп.) основного боргу, 18 787,90 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 90 коп.) річних, 46 601,74 грн. (сорок шість тисяч шістсот одна гривня 74 коп.) інфляції, 107 735,10 грн. (сто сім тисяч сімсот тридцять п'ять гривень 10 коп.) пені, 10 721,97 грн. (десять тисяч сімсот двадцять одна гривня 97 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення суми штрафних санкцій (пені) відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 12.11.2018

Суддя ОСОБА_4