ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23357/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства соціальної політики України,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Демидов В.О.)

від 03.03.2018,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Мартюк А.І., судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.)

від 26.06.2018,

у справі за позовом Міністерства соціальної політики України,

до державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державна аудиторська служба України,

про стягнення 520 385,92 грн,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Міністерство соціальної політики України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" про 520 385,92 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання бюджетної програми за КПКВК 2501450 "Оздоровлення і відпочинок дітей, які потребують особливої уваги та підтримки, в дитячих оздоровчих таборах МДЦ "Артек" і ДЦ "Молода гвардія" відповідачем у період з 01.05.2016 по 01.05.2017 не виконано умови договорів про надання послуг з оздоровлення дітей та включено до актів про надання послуг вартість окремих послуг на загальних суму 520 385,92 грн, які передбачені калькуляцією вартості одного ліжкодня путівки, але фактично виконавцем не надані, у зв'язку з чим державі в особі Міністерства соціальної політики України завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 520385,92 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, господарські суди дійшли висновків, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Міністерство соціальної політики України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи. Стверджує, що державне підприємство України "Міжнародний дитячий центр "Артек" надавало неякісні послуги та навмисно не виконувало умови догорів №15/05-ПП від 13.06.2016, № 06-ПП від 14.03.2017. Факт порушення умов договорів підтверджується актом ревізії Державної аудиторської служби України. Посилається на постанову Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 913/476/17.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін. Посилається на умови договорів №15/05-ПП від 13.06.2016 та № 06-ПП від 14.03.2017, відповідно до яких, якщо замовник не заявив про виявлені недоліки у наданих послугах, то вони вважаються прийнятими та підлягають оплаті. Акти наданих послуг за вказаними договорами підписані Міністерством соціальної політики України без зауважень. Посилається на правові висновки Верховного Суду у аналогічних спорах (справи № 910/10637/17, № 910/12793/17, № 922/2310/17).

У відзиві на касаційну скаргу Державна аудиторська служба України просить скасувати оскаржувані судові акти та задовольнити касаційну скаргу Міністерства соціальної політики України. Вказує що, позивачем оплачено відповідачу вартість фактично не наданих та документально не підтверджених послуг з оздоровлення дітей на загальну суму 520 385,92 грн, чим завдана державному бюджету матеріальна шкода (збитки).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 13.06.2016 між Міністерством соціальної політики України як замовником і державним підприємством України "Міжнародний дитячий центр "Артек" як виконавцем укладено договір №15/05-ПП про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами якого відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для організації оздоровлення і відпочинку дітей, які потребують особливої уваги та підтримки, в дитячих центрах "Артек" і "Молода гвардія", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 №227 (зі змінами), та з метою забезпечення дітей оздоровленням та відпочинком у 2016 році, виконавець у порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язується надати послуги з оздоровлення та відпочинку дітей (3 943 осіб) в ДПУ "МДЦ "Артек" (ДК 016:2010 55.20.1 послуги щодо тимчасового розміщення під час відпусток та інші послуги щодо тимчасового розміщення; ДК 021:20-5 послуги дитячих таборів) (пункт 1.1 договору №15/05-ПП в редакції додаткової угоди від 30.08.2016 №1).

Замовник зобов'язується оплачувати такі послуги відповідно до калькуляції вартості одного ліжкодня путівки у ДПУ "МДЦ "Артек" (додаток 1), специфікації путівок для оздоровлення дітей у ДПУ "МДЦ "Артек" (додаток 2) та переліку послуг, які входять до вартості путівки до ДПУ "МДЦ "Артек" (пункт 1.2 договору №15/05-ПП).

Вартість послуг за договором №15/05-ПП складає 26 208 035,70 грн, у тому числі: за переговорною процедурою закупівлі вартість послуг складає 23842635,60 грн, за рахунок коштів загального фонду державного бюджету без ПДВ згідно з специфікацією; за рахунок батьківської плати - 2 365 400,10 грн без ПДВ відповідно до специфікації (пункт 3.1 договору №15/05-ПП).

Замовник здійснює попередню оплату в розмірі 70% від вартості путівок відповідної зміни, яка сплачується за рахунок бюджетних коштів загального фонду шляхом перерахування їх на рахунок виконавця протягом 7 банківських днів після надання рахунку (пункт 4.1 договору №15/05-ПП).

Виконавець протягом 30 календарних днів з дня надходження коштів як попередньої оплати підтверджує їх використання згідно з актом приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.2 договору №15/05-ПП).

Остаточний розрахунок з виконавцем за надані послуги здійснюється не пізніше 7 календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі наданих послуг за рахунок бюджетних коштів та за рахунок коштів, які сплачуються за рахунок батьків (осіб, які їх замінюють) або інших джерел, не заборонених законодавством; такий розрахунок проводиться з урахуванням невикористаних ліжкоднів за путівкою (пункт 4.3 договору №15/05-ПП).

Строк надання послуг: 22.06.2016 - 23.12.2016 (пункт 5.1 договору №15/05-ПП в редакції додаткової угоди від 30.08.2016 №1).

Договір № 15/05-ПП набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором №15/05-ПП, але не пізніше ніж до 31.12.2016 (пункт 10.1 договору №15/05-ПП).

Додатковими угодами від 30.08.2016 № 1, від 17.10.2016 № 2 і від 22.11.2016 № 3 вносилися зміни до специфікації путівок для оздоровлення дітей.

Відповідно до змін внесених додатковою угодою від 22.11.2016 № 3 до специфікації путівок для оздоровлення дітей загальна вартість путівок склала 26208035,70 грн.

14.03.2017 між Міністерством соціальної політики України як замовником і державним підприємством України "Міжнародний дитячий центр "Артек" як виконавцем укладено договір №06-ПП про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами якого відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для організації оздоровлення і відпочинку дітей, які потребують особливої уваги та підтримки, в дитячих центрах "Артек" і "Молода гвардія", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 №227 (зі змінами), та з метою забезпечення дітей оздоровленням та відпочинком у 2017 році, виконавець у порядку та на умовах, визначених договором №06-ПП, зобов'язується надати послуги з оздоровлення та відпочинку 9 570 дітей на 21 календарний день перебування у закладі (ДК 021:20-5 послуги дитячих таборів) (пункт 1.1 договору №06-ПП).

Замовник зобов'язується оплачувати такі послуги відповідно до калькуляції вартості ліжкодня путівки у ДПУ "МДЦ "Артек" (додаток 1), специфікації путівок для оздоровлення дітей у ДПУ "МДЦ "Артек" (додаток 2) та переліку послуг, які входять до вартості путівки до ДПУ "МДЦ "Артек" (додаток 3) (пункт 1.2 договору №06-ПП).

Вартість послуг за договором №06-ПП складає 78 378 300,00 грн, у тому числі: за рахунок коштів загального фонду державного бюджету - 71 726 382,00 грн без ПДВ відповідно до специфікації; за рахунок батьківської плати - 6 651 918,00 грн без ПДВ згідно з специфікацією (пункт 3.1 договору №06-ПП).

Замовник здійснює попередню оплату в розмірі 70% від вартості путівок відповідної зміни, яка сплачується за рахунок бюджетних коштів загального фонду шляхом перерахування їх на рахунок виконавця протягом 7 банківських днів після надання рахунку (пункт 4.1 договору №06-ПП).

Виконавець протягом 30 календарних днів з дня надходження коштів як попередньої оплати підтверджує їх використання відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.2 договору №06-ПП).

Остаточний розрахунок з виконавцем за надані послуги здійснюється не пізніше 7 календарних днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг за рахунок бюджетних коштів та за рахунок коштів, які сплачуються за рахунок батьків (осіб, які їх замінюють) або інших джерел, не заборонених законодавством; такий розрахунок проводиться з урахуванням невикористаних ліжко-днів за путівкою (пункт 4.3 договору №06-ПП).

Строк надання послуг: 28.02.2017 - 25.12.2017 (пункт 5.1 договору №06-ПП).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором, але не пізніше ніж до 31.12.2017 (пункт 10.1 договору №06-ПП).

Тобто, господарськими судами встановлено та не спростовано учасниками справи, що договори №15/05-ПП і №06-ПП сторонами укладено з узгодженням всіх істотних умов.

На виконання умов договорів №15/05-ПП і №06-ПП відповідачем були надані послуги, які були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб.

Отже, господарські суди встановили, що державним підприємством України "Міжнародний дитячий центр "Артек" надано, а Міністерством соціальної політики України прийнято і оплачено надані за договорами №15/05-ПП і №06-ПП послуги без будь-яких зауважень.

Державною аудиторською службою України проведено перевірку фінансово-господарської діяльності Міністерства соціальної політики України, за наслідками якої складено акт ревізії № 04-14/654 від 04.08.2017. Згідно з проведеною перевіркою Державною аудиторською службою України було встановлено, що відповідачем завищено вартість наданих послуг за договорами №15/05-ПП і №06-ПП на суму 520 385,92 грн.

Посилаючись на висновки вказаної ревізії, Міністерство соціальної політики України заявило позов про стягнення з державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" завданої матеріальної шкоди (збитків) у сумі 520 385,92 грн. Посилалося на ст. ст. 610, 611, 906 ЦК України та ст. ст. 224, 226 ГК України як правові підстави задоволення позову.

Переглядаючи судові рішення у справі у межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що укладені між сторонами правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 906 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв'язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

Враховуючи те, що судами першої та апеляційної інстанцій відповідно до їх повноважень, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, не було встановлено наявність повного складу цивільного правопорушення, Верховний Суд вважає, що висновки господарських судів про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування збитків, у розмірі заявленому позивачем, відповідає матеріалам справи, встановленим судом обставинам та вимогам закону.

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

При цьому, кошти, які Міністерство соціальної політики України просило стягнути з державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек", отримано останнім як оплату за надані послуги за договорами №15/05-ПП і №06-ПП, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави і вони не можуть вважатися збитками.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №15/05-ПП і №06-ПП, колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення сума коштів з відповідача перерахована йому як виконавцю послуг за такими договорами і не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України.

Посилання заявника касаційної скарги на акт ревізії Державної аудиторської служби України № 04-14/654 від 04.08.2017 як на беззаперечну підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг.

Таким чином, акт ревізії Державної аудиторської служби України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Акт ревізії не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 913/476/17, оскільки предметом спору у вказаній справі є стягнення коштів внаслідок неналежного виконання стороною умов договору, а не стягнення збитків.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту судових рішень, відмовляючи в задоволенні позову господарські суди належним чином здійснили дослідження обставин правовідносин сторін, надали правильну правову оцінку аргументам учасників справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду, повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Міністерства соціальної політики України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі за № 910/23357/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач