ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 рокуСправа № 912/2010/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 912/2010/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, м. Кропивницький

про стягнення 707 876,21 грн

Представники сторін:

від позивача - Остапенко В.М., довіреність № 14-66 від 14.04.17;

від відповідача - Полонець О.А., довіреність № 59 від 10.01.18;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ НАК "Нафтогаз України", позивач) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький (далі - КЕВ м. Кропивницький, відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 707 876,21 грн, у тому числі: пені у розмірі 419 176,35 грн, три проценти річних у розмірі 46 939,27 грн, інфляційних втрат у розмірі 241 760,59 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2585/15-БО(Т)-18 від 23.02.2015, в частині своєчасної оплати за переданий природній газ.

Ухвалою від 07.08.2018 господарський суд відкрив провадження у справі № 912/2010/18 за правилами спрощеного позовного провадження; призначив судовий розгляд на 05.09.2018.

29.08.2018 відповідачем подано відзив на позов з доказами його направлення позивачу, відповідно до якого останній не визнає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із зазначенням, що позивач невірно визначив період нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат та вважає, що позивач має внести відповідні зміни до вказаних розрахунків, оскільки КЕВ м. Кропивницький є бюджетною установою та здійснює оплату за договорами виключно через Державну Казначейську службу України, але не мав змоги без актів приймання - передачі природного газу, здійснити відповідні оплати.

Крім цього, 29.08.2018 відповідачем подано клопотання № 2302 від 29.08.2018 в порядку ст. 252 Господарського процесуального кодексу України проводити судові засідання з розгляду справи № 912/2010/18 з повідомленням (викликом) сторін.

05.09.2018 господарський суд ухвалив справу № 912/2010/18 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Замінив судове засідання з розгляду справи по суті, що призначено на 05.09.2018 о 14:15, підготовчим засіданням.

В підготовчому засіданні 05.09.2018 господарським судом оголошено перерву до 12:00 02.10.2018.

11.09.2018 позивач подав суду відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу, де зазначив, що обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання-передачі природного газу, а не з факту повернення підписаного акта.

02.10.2018 відповідач подав суду клопотання про залучення документів без доказів їх направлення позивачу.

02.10.2018, на підставі ст. 183 ГПК України, суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 15:30 год 30.10.2018.

Окрім того, ухвалою від 02.10.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

18.10.2018 відповідач подав суду відповідь ГУ Державної казначейської служби України у Кіровоградській області № 07-01-7/145-6367 від 04.10.2018 щодо документів необхідних для можливості реєстрації бюджетних фінансових зобов'язань, які передбачають оплату спожитого природного газу.

Ухвалою від 30.10.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.11.2018. Постановив визначити дату наступного судового засідання 08.11.2018 о 10:30.

В судовому засіданні 05.11.2018 суд розпочав розгляд справи по суті та, на підставі статті 216 ГПК України, оголосив в судовому засіданні перерву до 10:30 год. 08.11.18.

В судовому засіданні 08.11.2018 представник позивача підтримав позов, представник відповідача позов заперечив.

Суд приймає докази подані відповідачем 02.10.2018 в порядку ч. 9 ст. 80 ГПК України, оскільки відомості про відповідні ліцензії містяться на офіційному сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в розділі "Інформація про прийняті рішення з ліцензування" за посиланням http://jkg.kr-admin.gov.ua/files/licenziatu_teplo1.pdf, тому такі докази є публічно доступними.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.02.2015 між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Кропивницький (покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 585/15-БО(Т)-18 (далі - договір, а.с. 11-16), відповідно до пункту 1.1. - 1.2. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

В подальшому сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод № 1 від 27.02.2015, № 2 від 31.03.2015, № 3 від 19.05.2015, № 4 від 29.05.2015, № 7 від 14.12.2015, № 8 від 30.10.2015, № 9 від 30.11.2015, № 10 від 30.11.2015, № 11 від 28.12.2015 (а.с. 17-30).

Згідно п. 2.1. договору (в редакції додаткових угод № 9 від 30.11.2015, № 11 від 28.12.2015) продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 613,230 тисяч куб.м., в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого додатковою угодою № 9 від 30.11.2015 (а.с.27-28).

Продавець додатково передає покупцеві у січні 2016 року газ в обсязі до 106,062 тис. куб. м. Зазначений обсяг не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі. Загальний обсяг природного газу, що передається за цим договором в період з 01.01.2015 по 31.01.2016 становить 593,760 тис. куб.м. (а.с. 30).

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Пунктом 3.1.2. договору встановлено, що покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Згідно п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 9 від 30.11.2015, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/ газовидобувного/ газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/ газовидобувному/ газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (а.с. 27-28).

Кількість газу, яка подається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1. договору).

В розділі 5 Договору узгоджено ціну природного газу. Так, згідно пункту 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900,00 грн з урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ - 20 % - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн.

До сплати за 1000 куб м. природного газу - 6 384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн, всього з ПДВ - 7 661,64 грн.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 4 469 290,00 грн, крім того ПДВ - 893 858,00 грн, разом з ПДВ - 5 363 148,00 грн. Загальна вартість цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до умов додаткових угод до договору: з 01.02.2015 за 1000 куб.м природного газу встановлено до сплати 7 416,84 грн з ПДВ; з 01.03.2015 - 11 333,64 грн з ПДВ; з 01.04.2015 - 9 600,24 грн з ПДВ та з 01.05.2015 - 9 122,88 грн з ПДВ; з 01.10.2015 - 8 905,32 грн з ПДВ; з 01.11.2015 - 8 745,74 грн з ПДВ; з 01.01.2016 - 7 879,08 грн з ПДВ.

Згідно з п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 9 від 30.11.2015, оплата за газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін і на умовах, зазначених в п. 5.2.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок продавця.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору з врахуванням додаткових угод, позивач у період з січня 2015 року по січень 2016 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 4 208 424,24 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 24.02.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, від 31.01.2016 (а.с. 34-40).

Однак, оплату в спірному періоді відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги п. 6.1 Договору, здійснивши остаточний розрахунок з позивачем за Договором 14.12.2016, що підтверджується випискою по банківським операціям відповідача (а.с. 42) та розрахунком заявленої заборгованості (а.с. 31-33) у зв'язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- пені в сумі 419 176,35 грн, нарахованої: за зобов'язаннями січня 2015 року за період з 17.02.2015 по 05.04.2015 в сумі 48 606,93 грн; за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 17.03.2015 по 05.04.2015 в сумі 19 651,66 грн; за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 15.04.2015 по 17.05.2015 в сумі 34 298,47 грн; за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 по 13.12.2015 в сумі 6 073,22 грн; за зобов'язаннями листопада 2015 року за період з 15.12.2015 по 20.12.2015 в сумі 3 800,98 грн; за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 15.01.2016 по 14.07.2016 в сумі 142 357,17 грн; за зобов'язаннями січня 2016 року за період з 16.02.2016 по 15.08.2016 в сумі 164 387,91 грн;

- 3% річних в сумі 46 939,27 грн, нарахованих: за зобов'язаннями січня 2015 року за період з 17.02.2015 по 05.04.2015 в сумі 2 728,81 грн; за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 17.03.2015 по 05.04.2015 в сумі 982,58 грн; за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 15.04.2015 по 17.05.2015 в сумі 1 714,92 грн; за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 по 13.12.2015 в сумі 414,08 грн; за зобов'язаннями листопада 2015 року за період з 15.12.2015 по 20.12.2015 в сумі 259,16 грн; за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 15.01.2016 по 13.12.2016 в сумі 19 425,56 грн; за зобов'язаннями січня 2016 року за період з 16.02.2016 по 13.12.2016 в сумі 21 414,16 грн;

- інфляційних втрат в сумі 241 760,59 грн, нарахованих: за зобов'язаннями січня 2015 року за період з 01.03.2015 по 31.03.2015 в сумі 74 701,17 грн; за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 01.02.2016 по 30.11.2016 в сумі 73 552,06 грн; за зобов'язаннями січня 2016 року за період з 01.03.2016 по 30.11.2016 в сумі 93 507,35 грн.

При вирішенні спору у даній справі господарський суд враховує таке.

Відповідно до ст. 194 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 частина 1 пункти 4, 5, 9, 10, 12 Закону:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 5 частина 1 - реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Стаття 7 частини 1, 3

На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Така правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладена у Постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 та від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями - серії АЕ №199751, АВ №580620, АЕ №199752 (а.с.90-92), відомості про які містяться на офіційному сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в розділі "Інформація про прийняті рішення з ліцензування" за посиланням http://jkg.kr-admin.gov.ua/files/licenziatu_teplo1.pdf.

Заборгованість за спожитий природний газ по договору № 2585/15-БО(Т)-18 від 23.02.2015 відповідачем була погашена в повному обсязі 14.12.2016.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним на заборгованість, що була погашена до набрання чинності вказаним законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Позивач вважає, що нарахування пені, інфляційних втрат та процентів річних має відбуватись на всю заборгованість відповідача, що сплачена з простроченням строку встановленого п. 6.1. договору.

Разом з тим, господарський суд, враховуючи викладені норми Закону, вважає, що ч. 3 ст. 7 Закону підлягає застосуванню на заборгованість відповідача за природний газ, використаний за січень - березень та жовтень-листопад 2015 року, що погашена до набрання чинності Законом. Тому, пеня, інфляційні нарахування та проценти річних не підлягають нарахуванню на вказані зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено заборгованість за природний газ спожитий у період з січня 2015 по листопад 2015 на суму 2 633 792,72 грн до 30.11.2016.

При цьому, заборгованість за природний газ спожитий у грудні 2015 на суму 709 556,37 грн та січні 2016 року на суму 865 075,15 грн була сплачена відповідачем 14.12.2016.

Оскільки заборгованість в сумі 2 633 792,72 грн за прострочення оплати якої позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та проценти річних, сплачено відповідачем до набрання чинності Законом (остання оплата 21.12.2015), суд приходить до висновку про відсутність підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що нараховані на фактично погашену заборгованість, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону.

З розрахунку позивача (а.с. 31-33) вбачається наступне:

- на суму боргу за грудень 2015 року 709556,37 грн, що сплачена 14.12.2016, нараховано 142 357,17 грн пені за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, 19425,56 грн 3% річних за період з 15.01.2016 по 13.12.2016 та 73 552,06 грн інфляційних втрат за період з лютого по листопад 2016;

- на суму боргу за січень 2016 року 865 075,15 грн, що сплачена 14.12.2016, нараховано 164 387,91 грн пені за період з 16.02.2016 по 15.08.2016, 21 414,16 грн 3% річних за період з 16.02.2016 по 12.12.2016 та 93 507,35 грн інфляційних втрат за період з березня по листопад 2016.

Господарський суд вважає розрахунок позивача в частині 306 745,08 грн пені, 40839,72 грн 3% річних та 167 059,41 грн інфляційних втрат обґрунтованим.

Відповідач у відзиві на позов вказує, що у 2015 році органи Казначейської служби керувались Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів, затвердженими наказом Державної казначейської служби України № 68 від 29.04.2013, якими передбачено, що органів Казначейства на стадії реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів надаються підтвердні документи, передбачені законодавством, в залежності від сутності платежу.

Для оплати природного газу на стадії реєстрації бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань необхідно було подати договір та акт виконання робіт (акт приймання - передачі природного газу), без якого неможливо зареєструвати бюджетні фінансові зобов'язання та, відповідно, здійснити оплату.

Проте, позивач склав та підписав акти приймання - передачі природного газу, спожитого у січні 2015 лише 24.02.2015, які отримано відповідачем 30.03.2015, що підтверджено відбитком вхідного реєстраційного штампу. Тому, у зв'язку з простроченням кредитором повернення актів, оплату проведено 06.04.2015, отже прострочення боржника виникло не раніше 31.03.2015.

Аналогічні обставини прострочення оплати природного газу відповідач зазначає за період лютий 2015 - листопад 2015 та вказує, що акт за грудень 2015 складено 31.12.2015.

Отже, КЕВ м. Кіровоград, без актів приймання - передачі природного газу не мав можливості зареєструвати бюджетні фінансові зобов'язання та, відповідно, здійснити оплату.

Позивач, заперечуючи такі доводи відповідача, зазначає, що обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання-передачі природного газу, а не з факту повернення підписаного акта.

Господарський суд враховує, що зазначені вище акти приймання-передачі газу, які складені відповідачем та підписані обома сторонами, скріплені їх печатками, датовані останнім днем кожного місяця поставки газу, в них вказані передані позивачем та прийняті відповідачем в кожному місяці обсяги та вартість газу. На момент настання строку оплати вартості газу сторони договору не заперечували обсяги чи вартість газу, який отримано відповідачем за актами приймання-передачі природного газу в період з січня 2015 року по січень 2016 року, за таких обставин, доводи про те, що у зв'язку з неповерненням позивачем актів, остаточний строк проведення розрахунків щодо оплати відповідачем вартості газу, встановлений п. 6.1 договору, не настав, та про те, що у позивача не виникло право вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ, необгрунтовані.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з Державного бюджету України органом Держказначейства.

Організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби та розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів в процесі обслуговування державного бюджету за видатками регламентуються Бюджетним кодексом України, Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказами Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", від 02.03.2012 №309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України".

Відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. Розпорядники бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг, відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання, приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень, до яких додаються документи що підтверджують отримання товарів та надання послуг. Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів визначається Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків, затверджених наказом ДКСУ від 29.04.2013 № 68. Відповідно до Переліку, підставою для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" є належним чином оформлені договір, рахунок (у разі здійснення попередньої оплати), акт наданих послуг/ виконаних робіт.

Договором купівлі-продажу природного газу від 23.02.2015 № 2585/15-БО(Т)-18 не передбачено проведення розрахунку за природний газ шляхом попередньої оплати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", тому відповідно до переліку підтвердних документів, для реєстрації бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів за природний газ у даному випадку є акт приймання-передачі газу (п.3.4. договору).

Варто відзначити, що в даному випадку акт приймання-передачі відповідно до умов договору є не лише документальним оформленням факту здійснення приймання-передачі природного газу, а необхідним підтвердним документом для проведення платежів з огляду на вищезазначені положення бюджетного законодавства, які для відповідача є обов'язковими для виконання, враховуючи платіжну дисципліну, яку вимагають вимоги бюджетного законодавства.

Проте, відповідачем не подано суду акт приймання-передачі природного газу за січень 2016 року, а згідно акта приймання-передачі природного газу за грудень 2015 (а.с. 67) неможливо встановити ні дату відправки/отримання такого акта позивачем, ні повернення/отримання відповідачем.

Отже, встановити несвоєчасність повернення позивачем відповідачу актів приймання-передачі природного газу за грудень 2015 та січень 2016 неможливо.

В засіданнях суду, відповідач, на запитання судді щодо наявності актів за грудень 2015 та січень 2016 з відповідними відмітками, повідомляв про відсутність у нього таких доказів.

Крім того, згідно акта звіряння розрахунків від 30.11.2016 (а.с. 68) підписаного сторонами та скріпленого печатками, відповідач визнав наявність заборгованості за спірним договором в сумі 1 574 631,52 грн, тобто за грудень 2015 та січень 2016.

Тому, суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 306 745,08 грн пені, 40839,72 грн 3% річних та 167 059,41 грн інфляційних втрат.

В задоволені решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 112 431,27 грн, 3% річних у розмірі 6 099,55 грн та інфляційних втрат у розмірі 149 402,36 грн суд відмовляє.

Приймаючи рішення про неправомірність нарахування пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат господарський суд не перебирав на себе функції органу зі списання заборгованості, а визнав нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним в силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький (пров. Училищний, буд. 8, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 08541051) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 306 745,08 грн, 3% річних в сумі 40839,72 грн, інфляційні втрати в сумі 167 059,41 грн, а також 7 719,66 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.11.2018.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.