ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 Справа №914/1387/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс»,

м. Мостиська Львівської області,

про: стягнення 1415505,66 грн.

Суддя Козак І.Б.

Секретар судового засідання Гелеш Г.М.

Представники:

від позивача: Губаненко Ю.П. - представник,

від відповідача: Марушко Н.В. - представник.

На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» про стягнення 1415505,66 грн.

Ухвалою суду від 31.07.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.08.2018р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 23.10.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 31.10.2018. 31.10.2018р. розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву в судовому засіданні до 05.11.2018р.

У судове засідання 05.11.2018р. представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору поставки №ЦУП-04/126 від 15.05.2017р. не здійснив вчасно поставки обумовленого товару (шпал дерев'яних), відтак позивачем нараховано відповідачу 1267507,74 грн. пені та 147505,66 грн. штрафу.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.11.2018р. проти позову заперечив усно, відзиву на позов у встановлений судом строк не подав. У судовому засіданні 05.11.2018р. подав клопотання про долучення до матеріалів справи листа вих.№36/21-21 від 21.06.2017р., яким ТзОВ «Хмарочос Плюс» повідомляє в.о.директора філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Укрзалізниця» про неможливість вчасної заготівлі сировини (половника хвойного) для виробництва шпали дерев'яної І та ІІ типу через заборону в Україні на санітарні та суцільні рубки дерев. Також повідомив, що постачальник (відповідач у справі) готовий постачати продукцію згідно договорів протягом терміну їх дії до 31.12.2017р.

Суд, оцінюючи подане відповідачем клопотання (вх.№42042/18 від 05.11.2018р.), звертає увагу на ч.8, 9 ст.80 ГПК України, відповідно до яких докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Представником відповідача не подано доказів надіслання даного клопотання позивачу.

Згідно ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі, подання витребуваних судом документів судом було надано достатньо часу, відтак, враховуючи, закінчення строку розгляду цієї справи, встановленого ГПК України, відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду клопотання представника відповідача про доручення додаткових доказів.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

15.06.2017 р. між філією «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» укладено договір №ЦУП-04/126 та додаткову угоду №1 до нього. За умовами цього договору постачальник (відповідач у справі) зобов'язується у 2017році поставити і передати у власність покупця (позивача у справі) продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, непросочені (код ЄЗС 03410000-7 деревина (шпали та бруси дерев'яні)) товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у додатку до договору (специфікація), що є невід'ємними частинами договору, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар та здійснити оплату відповідно до умов договору.

У пункті 1.2 договору сторони погодили найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість товару: шпали дерев'яні І тип ДСТУ ГОСТ 78-2009 -2800 штук; шпали дерев'яні ІІ тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1200 штук, разом 4000 штук.

Умови та строки поставки сторони погодили у розділі 5 договору. Так, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупці, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки. Адресою поставки, зокрема, визначено ВП «Рава-руський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця, 80316, Львівська обл, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул.Північна, 25А.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання непоставки товару постачальник оплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

У матеріалах справи знаходиться Специфікація до договору поставки, в якій сторони погодили найменування продукції, кількість 2800 і 1200 штук, ціну без ПДВ, а також загальну вартість товару 1479979,20 грн. з ПДВ.

20.11.2017р. сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору поставки №ЦУП-04/126/17, у якій погодили зміну реквізитів постачальника (ТзОВ «Хмарочос плюс»).

20.06.2017р. позивачем надіслано відповідачу лист-заявку на поставку обумовленого договором товару (відповідно до п.5.5.1 договору) на електронну адресу постачальника.

На виконання умов даного договору відповідач частково поставив позивачу товар (шпали дерев'яні) в кількості 173 штуки І-го типу та 100 штук ІІ-го типу на загальну суму 100739,90 грн., що підтверджується видатковою накладною №57 від 05.09.2017р., копія якої знаходяться в матеріалах справи.

Листом №ЦУП-8/2334 від 06.04.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію про нарахування і оплату 1415505,656 грн. штрафу та пені за прострочення зобов'язань за договором №ЦУП-04/126/17.

Станом на дату прийняття рішення спірна сума штрафних санкцій відповідачем не оплачена.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі укладеного договору поставки товару.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору поставки №ЦУП-04/126/17 від 15.06.2017р. відповідачем частково поставлено товар в загальній кількості 273 штуки.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п.5.1 договору сторони погодили строк поставки товару: протягом 2 місяців з моменту підписання договору та отримання заявки від покупця. Заявку на поставлення товару позивач надіслав відповідачу 20.06.2017р. на його електронну адресу (як передбачено п.5.5.1 договору), відповідач отримав цю заявку і часткова поставка товару 05.09.2017р. є тому підтвердженням. У встановлений договором строк відповідач обов'язок щодо поставки товару у повному обсязі не виконав. Тому, на підставі п.8.2 договору позивач нарахував відповідачу 1267507,74 грн. пені та 147505,66 грн. штрафу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Розрахунок штрафу від суми простроченої поставки, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 147505,66 грн. штрафу.

Щодо суми нарахованої пені суд звертає увагу позивача на таке.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована за період з 15.07.2017р. -05.09.2017р. (52 дні прострочення) на суму 384794,59 грн., за період 05.09.2017-11.01.2018р. (128 днів прострочення) на суму 882713,15 грн., разом на загальну суму 1292610,48 грн.

Суд не погоджується з періодом нарахування пені, зазначеним у своєму розрахунку позивачем з огляду на наступне. День фактичного виконання зобов'язання не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Здійснивши власний розрахунок пені судом встановлено, що розмір пені за визначені позивачем періоди становить 1253211,65 грн .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» (81300, Львівська обл, м. Мостиська, вул.Б.Хмельницького, буд.5, ) на Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03038, м. Київ-38, вул.Федорова, 32, код ЄДРПОУ 40081,65 грн пені, 147505,66 грн штрафу та 21011,77 грн судового збору.

3. Відповідно до ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

4. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2018р.

Суддя Козак І.Б.