ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/64/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

на рішення Господарського суду Сумської області від 15.05.2018 (суддя Резніченко О. Ю.) і постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 (головуючий - Терещенко О. І., судді Сіверін В. І., Гетьман Р. А.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до Департаменту інфраструктури міста Суми Сумської міської ради

про стягнення 493 895,53 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" (далі - ПАТ "Сумиобленерго") звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Департаменту інфраструктури міста Суми Сумської міської ради (далі - Департамент) 485 859,22 грн заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 1 358,36 грн - 3 % річних і 6 677,95 грн інфляційних нарахувань за порушення умов договору про постачання електричної енергії від 06.12.2013 № 53 (далі - договір).

2. Позовну заяву із посиланням, зокрема, на положення статей 526, 530, 554, 555, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та пункту 4.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - ПКЕЕ) обґрунтовано перевищенням договірної величини споживання електроенергії Департаментом у вересні 2016 року та несвоєчасністю оплати протягом вересня 2014 року - грудня 2016 року спожитої електричної енергії.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.05.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 485 859,22 грн заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.4 ПКЕЕ, встановивши відсутність у Департаменту на час розгляду його звернення про збільшення обсягів споживання електричної енергії на вересень 2016 року заборгованості за поточними (плановими) платежами за договором, здійснення попередньої оплати додатково заявлених обсягів споживання та наголосивши на відсутності передбачених умовами договору та ПКЕЕ підстав для відмови Департаменту у коригуванні обсягів споживання електричної енергії у вересні 2016 року, дійшов висновку про неправомірність застосування ПАТ "Сумиобленерго" вимог пункту 4.2.2 договору та нарахування Департаменту двократної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною споживання електричної енергії за вересень 2016 року у сумі 485 859,22 грн.

5. Крім цього, суди попередніх інстанцій посилалися на положення статті 625 ЦК України та відмовили у задоволенні заявлених позовних вимог у частині стягнення з Департаменту 1 358,36 грн - 3 % річних та 6 677,95 грн інфляційних втрат за порушення умов договору щодо оплати спожитої електричної енергії за період із вересня 2014 року по грудень 2016 року у зв'язку з їх недоведеністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись із рішенням і постановою, ПАТ "Сумиобленерго" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Підставами для скасування рішення і постанови ПАТ "Сумиобленерго" вважає порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема положень пунктів 4.1, 4.2, 4.4 ПКЕЕ, статей 526, 530, 610, 611, 625, 629 ЦК України та пункту 4.2.2 договору.

8. Скаржник наголошує, на не дослідженні судами попередніх інстанцій тієї обставини, що на час розгляду звернення Департаменту про збільшення обсягів споживання електричної енергії у вересні 2016 року у нього була наявна заборгованість за поточними (плановими) платежами за договором, яку він мав би сплатити плановими платежами до 03.09.2016 та до 14.09.2016, проте розрахувався лише 29.09.2016.

9. Скаржник зауважує, що оплата, здійснена Департаментом після повернення йому 178 257,07 грн, не відповідала заявленому обсягу споживання електричної енергії. Отже, хоча Департамент фактично і оплатив виставлений йому рахунок, проте неповернення отриманих 178 257,07 грн зумовило відсутність коштів на його рахунках, а тому протягом вересня 2016 року відповідач споживав електричну енергію не оплачуючи її повністю, у зв'язку з чим порушив умови договору. При цьому скаржник звертає увагу, що у договорі немає умови, яка б визначала зобов'язання Департаменту здійснювати оплату електричної енергії виключно за пред'явленими позивачем рахунками.

10. Крім цього, скаржник звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав оцінки реєстрам банківських операцій.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

11. Департамент у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову - без змін, акцентуючи, що у матеріалах справи не має будь-яких документів на підтвердження факту прострочення Департаментом виконання зобов'язань за договором.

12. Також відповідач зауважує, що Департамент здійснює свою діяльність у межах бюджетних асигнувань на відповідний рік із міського бюджету міста Сум. Оплата здійснюється Департаментом після отримання бюджетних коштів на свій реєстраційний рахунок від Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради на підставі Бюджетного кодексу України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 06.12.2013 між ПАТ "Сумиобленерго" та управлінням інфраструктури міста Сумської міської ради укладено договір про постачання електричної енергії.

14. Згідно з пунктом 2 договору сторони погодили при виконанні договору дотримуватися ПКЕЕ.

15. Додатковою угодою до договору від 13.02.2014 № 53/1 сторони замінили назву споживача з управління інфраструктури міста Сумської міської ради на Департамент.

16. 22.06.2016 сторони уклали додаткову угоду № 53/8, в якій виклали додаток № 1 до договору - Обсяги постачання (договірні величини споживання) електричної енергії на 2016 рік.

17. Згідно із зазначеним додатком № 1 договірну величину споживання у вересні 2016 року було узгоджено сторонами у розмірі 223,112 тис. кВт*год.

18. У подальшому Департамент скористався своїм правом скоригувати договірну величину споживання електричної енергії у вересні 2016 року і звернувся до ПАТ "Сумиобленерго" із листом від 14.09.2016 № 761/05.01.01-07 про збільшення лімітів споживання на 447 тис. кВт*год.

19. ПАТ "Сумиобленерго" відмовило Департаменту у коригуванні договірної величини споживання електричної енергії у вересні 2016 року у зв'язку із невиконанням відповідачем у повному обсязі зобов'язань щодо оплати електричної енергії відповідно до умов договору.

20. Крім того, ураховуючи цю відмову, ПАТ "Сумиобленерго" дійшло висновку про перевищення Департаментом у вересні 2016 року договірної величини споживання електричної енергії на 405,119 тис. кВт*год. і нарахувало Департаменту відповідно до пункту 4.2.2 договору 485 859,22 грн - двократну вартість різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання електричної енергії, що, зокрема, стало причиною виникнення спору у цій справі.

Позиція Верховного Суду

21. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

22. Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), урегульовано ПКЕЕ.

23. За змістом пунктів 4.1- 4.2 ПКЕЕ постачання електричної енергії споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договором та узгоджених сторонами обсягів споживання електричної енергії.

24. Пунктом 4.4 ПКЕЕ передбачено право споживача протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

25. Так, споживач, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживач постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

26. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії.

27. У разі коригування за заявою споживача договірної величини споживання обсягу електричної енергії здійснюється відповідне коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

28. Датою коригування вважається дата попередньої оплати додатково заявлених обсягів активної електричної енергії. У разі, якщо договором про постачання електричної енергії попередня оплата не передбачена, датою коригування вважається дата прийняття постачальником електричної енергії рішення про коригування договірних величин на підставі письмового звернення споживача. Для споживача, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживача постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, за дату коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності приймається дата отримання постачальником електричної енергії звернення від споживача.

29. Скоригована гранична величина споживання електричної потужності дійсна з дня проведення коригування.

30. За результатами розгляду споживачу надсилається повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин або обґрунтована відмова здійснення коригування. Повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин обсягу споживання та електричної потужності є невід'ємною частиною договору.

31. Судами попередніх інстанцій установлено, що Департаментом було дотримано визначеного ПКЕЕ порядку коригування обсягів споживання електричної енергії на вересень 2016 року, а саме: 14.09.2016 відповідачеві надіслано лист № 761/05.01.01-07 про збільшення ліміту споживання на 447 тис. кВт*год.; 19.09.2016 оплачено рахунок від 15.09.2016 № 11/970 на додатково заявлений обсяг споживання на суму 635 419,44 грн. Наведених обставин позивач не заперечував у місцевому господарському суді та в суді апеляційної інстанції, про що зазначено в оскаржуваних судових рішеннях.

32. Водночас ПАТ "Сумиобленерго" у листі від 23.09.2016 № 40/12847 відмовило Департаменту у збільшенні обсягів споживання електричної енергії у вересні 2016 року, мотивуючи свою відмову недотриманням відповідачем умов договору в частині оплати спожитої електричної енергії.

33. На думку ПАТ "Сумиобленерго", заборгованість Департаменту з виконання зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії виникла у зв'язку з тим, що відповідач звернувся до позивача із листом від 25.08.2016 № 708/05.01.01-07 про повернення надлишково перерахованих у межах договору коштів у сумі 178 257,07 грн.

34. Так, господарські суди встановили, що ПАТ "Сумиобленерго" 30.08.2017 повернуло зазначені кошти Департаменту, у зв'язку із цим, на час розгляду заяви відповідача про коригування обсягів споживання електричної енергії поточні планові платежі не було проведено та відповідачеві відмовлено у збільшенні обсягів споживання.

35. Порядок розрахунків між сторонами та розрахунковий період визначено у додатку № 4 до договору, згідно з яким розрахунковим періодом вважається період із 23 числа місяця до 22 числа наступного місяця.

36. Оплата електричної енергії здійснюється відповідачем: до 10 дня розрахункового періоду - 50 %, до 20 дня розрахункового періоду додатково - 50 % вартості заявленого (очікуваного) обсягу споживання електричної енергії, визначено у додатку № 1 до договору.

37. Остаточний розрахунок за спожиту активну електричну енергію здійснюється на підставі самостійно отриманих споживачем у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів із дня їх отримання.

38. Відповідно до абзацу 3 пункту 1 додатку № 4 до договору, у день отримання акта прийняття-передачі електричної енергії постачальник зобов'язаний надати, а уповноважена особа споживача - прийняти розрахункові документи на оплату електричної енергії, що передбачені договором.

39. Отже, із викладеного вбачається, що обов'язок щодо визначення як сум планових платежів, так і остаточного платежу за електричну енергію та формування рахунків покладено саме на постачальника, тобто на ПАТ "Сумиобленерго".

40. Суди попередніх інстанцій установили, що ПАТ "Сумиобленерго" самостійно визначило та передало відповідачеві для оплати такі рахунки: на перший плановий платіж за вересень 2016 року - рахунок від 25.08.2016 № 11/7222 на суму 0,00 грн; на другий плановий платіж за вересень 2016 року - рахунок від 25.08.2016 № 11/7223 на суму 33 623,47 грн (оплачений відповідачем 31.08.2016).

41. Крім цього, позивачем було виставлено, а відповідачем оплачено додатковий рахунок від 15.09.2016 № 11/970 на суму 635 419,44 грн (попередня оплата за збільшення обсягів споживання на вересень 2016 року).

42. Доказів виставлення відповідачеві інших рахунків на сплату планових та інших платежів за період із 23.08.2016 по 22.09.2016 і наявності заборгованості відповідача матеріали справи не містять.

43. Отже, суди попередніх інстанцій правомірно встановили, що на момент розгляду звернення відповідача про збільшення обсягів споживання електричної енергії на вересень 2016 року він не мав заборгованості за поточними (плановими) платежами за договором і здійснив попередню оплату додатково заявлених обсягів споживання.

44. За таких обставин, позивач не мав передбачених умовами договору та ПКЕЕ підстав відмовляти відповідачеві у коригуванні обсягів споживання електричної енергії у вересні 2016 року і, як наслідок, не було підстав для застосування положень пункту 4.2.2 договору та нарахування Департаменту двократної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною споживання електричної енергії за вересень 2016 року у сумі 485 859,22 грн.

45. З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками господарських судів про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 485 859,22 грн - двократної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною споживання електричної енергії за вересень 2016 року.

46. Доводи скаржника (пункти 8- 9) щодо підтвердження наявності у Департаменту заборгованості з оплати поточних платежів у вересні 2016 року фактом повернення позивачем відповідачеві 31.08.2016 коштів у сумі 178 257,07 грн не можуть бути підставою для скасування рішення та постанови у справі, адже, як слушно зауважив апеляційний господарський суд, зазначену суму було визначено сторонами як переплату за попередні розрахункові періоди.

47. Щодо заявлених позовних вимог у частині стягнення з Департаменту 1 358,36 грн - 3 % річних та 6 677,95 грн - інфляційних втрат за порушення умов договору щодо оплати спожитої електричної енергії за період із вересня 2014 року по грудень 2016 року, колегія зазначає наступне.

48. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

50. Таким чином, для застосування зазначеної правової норми, позивач повинен довести належними та допустимими доказами факт виникнення прострочення виконання зобов'язання відповідачем за договором.

51. У цьому разі матеріали цієї справи містять копії рахунків, виставлених ПАТ "Сумиобленерго" відповідачеві за період із вересня 2014 року по грудень 2016 року та розрахунок індексу інфляції і 3 % річних, однак належних і допустимих доказів у розумінні положень статей 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також визначених додатком № 4 до договору, на підтвердження порушення строків здійснення оплати Департаментом зазначених рахунків матеріалами справи не містять.

52. Таким чином, місцевий господарський суд, з яким поводився суд апеляційної інстанції, правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині у зв'язку із недоведеністю позивачем своїх вимог.

53. Аргументи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження, визначені статтею 300 ГПК України.

54. З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішення та постанови - без змін як таких, що ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права, які застосовано судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

56. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 ГПК України).

57. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

58. Оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 15.05.2018 і постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі № 920/64/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков