ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Справа № 918/128/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: Карпець О.В. посв № 0141 від 24.09.2018

відповідача: Людва О.В. посв № 971 від 07.10.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітертурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області, ухвалене 04.07.2018р. у справі № 918/128/18

(повне рішення складено 10 липня 2018 року, суддею В.В. Бережнюк )

за позовом Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітертурно-будівельної інспекції у Рівненській області

до відповідача Дочірнє підприємство "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум"

про зобов'язання приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП

ВСТАНОВИВ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" про зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану шляхом демонтажу додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18, в задоволенні позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області до Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" про зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану шляхом демонтажу додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП відмовлено в повному обсязі.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідальність, яка передбачена пунктом 3 частини 2 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", настає для замовника будівництва лише у разі неотримання ним Дозволу на виконання будівельних робіт (невидачі такого дозволу ДАБІ України) на момент виконання таких робіт. Судом встановлено, що на день проведення відповідачем позапланової перевірки позивача (31 липня 2017 року - 09 серпня 2017 року), останній мав Дозвіл на виконання будівельних робіт, який був виданий 14 грудня 2016 року ДАБІ України за №ІУ97, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи. Оригінал останнього оглянуто судом в судовому засіданні 04 липня 2018 року. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, які викладені у позовній заяві відносно того, що відповідач здійснив самочинне будівництво на об'єкті "Реконструкція автозаправної станції зі встановленням додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18 скасувати і прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. Вважає, що при винесенні вищевказаного рішення судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, що у єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та видачі таких дозволі і сертифікатів (надалі Реєстр дозвільних документів), доступ користувачів до якого здійснюється через веб-сайт ДАБІ України, не міститься інформації щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт з реконструкції автозаправної станції зі встановленням додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП по вул. Рівненська, 110, м. Костопіль Рівненської області, що також підтверджено службовою запискою Директора департаменту дозвільних процедур ДАБІ України від 23 травня 2017 року №40-303-264 (розділ Акту № VI "Опис виявлених порушень"). При цьому, судом першої інстанції не надано належної та допустимої оцінки цьому доказу.

Крім того, апелянт зазначає, що частиною 5 статті 91 ГПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Натомість, відповідачем подано до суду копії документів, проте вони не засвідчені належним чином. Так, в порушення вказаної норми ГПК України відсутня дата посвідчення вказаних документів. Відповідно даний доказ не можна вважати належним та допустимим та брати до уваги.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 серпня 2018 року у справі №918/128/18 поновлено Державній архітектурно-будівельній інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі № 918/128/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі № 918/128/18; зупинено дію рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18 до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області; призначено справу №918/128/18 до розгляду на "26" вересня 2018 р. об 10:00 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 в залі судових засідань № 3.

Від відповідача - ДП "Оптіма-770-Р" ТОВ "Севен Севенті Петроліум" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а твердження позивача такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Водночас, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з огляду на те, що спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій є публічно-правовими і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позивачем при зверненні до суду із позовом не було враховано даних обставин.

24 вересня 2018 року від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області надійшло клопотання №1017-3490-18 від 14 вересня 2018 року про доручення доказів, а саме апелянт просить долучити до матеріалів справи копію ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року по справі №569/14635/18.

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Юрчука М.І. у період з 24 вересня 2018 року по 12 жовтня 2018 року (включно) судове засідання у справі №918/128/18, яке було призначене на 26 вересня 2018 року не відбулося.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно Указу Президента України №454/2017 від 29 грудня 2017 року Рівненський апеляційний господарський суд ліквідовано та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01 жовтня 2018 року "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03 жовтня 2018 року до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2018 року для розгляду справи №918/128/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2018 року у справі №918/128/18 апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів, розгляд апеляційної скарги призначено на 14 листопада 2018 року об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

12 листопада 2018 року до Північно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява №1017-3866-18 від 25 жовтня 2018 року про залучення до участі у справі третіх осіб, відповідно до якої позивач просить залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Прокуратуру Рівненської області.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Заява мотивована тим, що постановою спільної наради керівників правоохоронних органів Рівненської області та органів державного контролю з питань протидії нелегальній діяльності автозаправних станцій та авто газозаправних пунктів, організації досудового розслідування у кримінальних провадженнях вказаної категорії від 17 жовтня 2018 року прийнято рішення, зокрема щодо активізації діяльності міжвідомчих робочих груп з питань протидії нелегальній діяльності автозаправних станцій та автозаправних пунктів. Наказом від 12 жовтня 2018 року №73/1921/211/81/229/560/3820/179-од/1124/199/223-од прийнято рішення про утворення міжвідомчої робочої групи з працівників органів прокуратури Рівненської області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Управління СБ України в Рівненській області, Управління захисту економіки в Рівненській області ДЗЕ Національної поліції України, Рівненської митниці ДФС України, Головного управління ДФС у Рівненській області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Управління Держпраці у Рівненській області, Головного управління ДСНС України у Рівненській області та Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області. Заявник вважає, що для всебічного, повного та об'єктивного розгляду даної справи, встановленню всіх обставин справи необхідно залучити до участі у справі третю особу на стороні позивача - Прокуратуру Рівненської області.

Відповідно до частини 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Згідно положень частин 1, 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що Прокуратура Рівненської області не є стороною у спірних правовідносинах, а доказів того, що вирішення даного спору створить права чи обов'язки щодо сторін у справі відсутні, а тому відповідно відсутні підстави для задоволення вищезазначеної заяви.

14 листопада 2018 року від Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме відповідач просить долучити: протокол тимчасового доступу до речей та документів (інформації) від 28 серпня 2018 року, опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 28 серпня 2018 року.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача, які викладені у позовній заяві відносно того, що відповідач здійснив самочинне будівництво на об'єкті "Реконструкція автозаправної станції зі встановленням додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП" не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Однак, такий висновок місцевого господарського суду прийнято у спорі, який не підлягав розгляду у порядку господарського судочинства.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частини 1 статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Як встановлено колегією суддів, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до господарського суду Рівненської області із вимогою про зобов'язання приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу додаткового технологічного обладнання модульного АГЗП, оскільки відповідач здійснив самочинне будівництво на об'єктів з грубим порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписи статті 20 ГПК України не передбачають можливості розгляду спору в господарському суді, стороною якого є суб'єкт владних повноважень в процесі виконання ним владних управлінських функцій.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

За умовами статей 41, 45 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за приписами пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року № 687 ХІV "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Частиною 3 статті 6 Закону № 3038-VI визначені органи архітектурно-будівельного контролю, до яких належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно з підпунктом 1 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Відділ ДАБІ є суб'єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю.

Зі змісту частини 4 статті 5 КАС України вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи в чітко визначених законами України випадках.

За змістом статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Згідно із частиною 1 статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Проаналізувавши зміст частини 1 статті 38 та пункту 3 частини 4 статті 41 Закону № 3038-VI колегія суддів дійшла висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органа на звернення до суду на підставі частини 1 статті 38 вказаного Закону у зв'язку з його невиконанням. І, враховуючи положення частини 4 статті 5 КАС України, такий позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Дії органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються ним як суб'єктом владних повноважень послідовно в чітко визначеному порядку. Зокрема такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то і подальше звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Таким чином, спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №161/14920/16-а.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що об'єктами цивільних прав відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України є речі. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Речі поділяються на рухомі та нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (статті 179, 181 Цивільного кодекс України).

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Метою знесення об'єктів самочинного будівництва за позовом органів державного архітектурно-будівельного контролю є не перехід права власності на ці об'єкти, а приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів.

Зважаючи на викладене, спір, який є предметом даного розгляду не пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18 підлягає скасуванню, у зв'язку з порушенням судом правил юрисдикції господарських судів, а провадження у даній справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 231, 269, 270, 273, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітертурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області, ухвалене 04.07.2018р. у справі № 918/128/18 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 04 липня 2018 року у справі №918/128/18 скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/128/18 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "19" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.