ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"12" листопада 2018 р. Справа № 924/392/18

Суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Мельник О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018 р. (суддя Смаровоз М.В., повний текст рішення складено 04.10.2018 р.) у справі №924/392/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн"

до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив"

про стягнення 684000 грн. основного боргу, 52237,7 грн. інфляційних втрат, 12199,56 грн. 3% річних, 148428 грн. неустойки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018 р. у справі №924/392/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" задоволено частково. Стягнуто з сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" 684000 грн. основного боргу, 52237,7 грн. інфляційних втрат, 12199,56 грн. 3% річних, 50709,71 грн. неустойки (пені), 12747,85 грн. відшкодування судового збору. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вивчивши зміст апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з огляду на наступне.

Загальні вимоги, яким має відповідати апеляційна скарга встановлені ст.258 ГПК України, відповідно до п.2 ч.3 якої, зокрема, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги до господарського суду визначено Законом України "Про судовий збір".

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

За приписами п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1762 грн.

Згідно пп.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" з апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Проте, зі змісту апеляційної скарги, зокрема, її прохальної частини, вбачається, що апелянт оспорює рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018 р. повністю, просить його скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, беручи до уваги прохальну частину апеляційної скарги, при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянту належало сплатити 20179,47 грн. (150% від 896865,26 грн.*1,5%).

Як вбачається з матеріалів поданої апеляційної скарги, всупереч наведеним вище вимогам чинного законодавства, скаржником при зверненні до суду апеляційної інстанції не було долучено доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

Натомість відповідач в апеляційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до розгляду апеляційної скарги по суті. В обґрунтування вказаного клопотання посилається на тяжкий фінансовий стан та відсутність коштів на сплату судового збору. Також вказує на відкриття виконавчих проваджень та стягнення заборгованості з відповідача у примусовому порядку, що призвело до накладення арешту на рахунки та майно скаржника (підтверджується витягом з Єдиного реєстру боржників).

Відповідно до ч.1,2 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

При цьому слід зазначити, що за приписами норм вказаної статті відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, з огляду на що відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент подання апеляційної скарги та підтвердження цих обставин належними доказами.

При вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду за захистом свого права потрібно з'ясувати, чи призводить вимога сплати судового збору за конкретних обставин справи до обмеження заявника на доступ до суду.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, надавши відповідні докази в розумінні ст.91 ГПК України.

Згідно із ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 Закону України" Про сільськогосподарську кооперацію", сільськогосподарський виробничий кооператив - сільськогосподарський кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних осіб, які є виробниками сільськогосподарської продукції, для провадження спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов'язкової трудової участі з метою одержання прибутку.

Одним із принципів господарської діяльності відповідно до ст. 44 ГК України є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик. Отже, тягар несприятливих наслідків господарської діяльності покладається безпосередньо на суб'єкта господарювання.

Як вбачається із матеріалів поданої апеляційної скарги, скаржником не надано доказів, з яких би вбачалася відсутність грошових коштів на рахунках відповідача та не здійснення господарської/виробничої діяльності.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив", в порушення приписів ст.ст.74, 76-77 ГПК України, не наведено та не подано жодного доказу на підтвердження того, що матеріальне становище скаржника зміниться протягом визначеного процесуальним кодексом строку розгляду апеляційної скарги та він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.129 Конституції України, яка визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку, що посилання сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на відсутність коштів на сплату судового збору, тяжкий фінансовий стан та наявність відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з відповідача не може слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору.

З огляду на відмову у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд вважає за необхідне надати можливість апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання належних доказів сплати судового збору в розмірі 20179,47 грн.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано належним чином вимоги ст.258 ГПК України, що відповідно до ст.260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків, а саме наданням належних доказів сплати судового збору в розмірі 20179,47 грн.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору сільськогосподарському виробничому кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" - відмовити.

2. Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018 р. у справі №924/392/18 - залишити без руху.

3. Надати апелянту - сільськогосподарському виробничому кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

4. Роз'яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та оскарженню не підлягає.

6. Ухвалу направити сільськогосподарському виробничому кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" .

Суддя Мельник О.В.