ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Справа № 906/73/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2018 р. у справі № 906/73/18 (суддя Шніт А.В., повний текст рішення складено 10.05.2018р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "M Service Plus S.R.O" (м. Прага, Чеська Республіка)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" (м. Малин Житомирської області)

про стягнення 39 611, 60 євро

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "M Service Plus S.R.O" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" про стягнення 26 408 євро попередньої оплати та 13 203, 60 євро штрафних санкцій за прострочення поставки товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ,позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за контрактом MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017р. в частині поставки товару.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.05.2018 р. у справі №906/73/18 (суддя Шніт А.В.) позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "M Service Plus S.R.O" 26408 євро попередньої оплати, 396,12 євро судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст.ст.. 509,530,546,549,610,611,662,692,693,712 ЦК України, ст.ст.11,173, 175,230,265 ГК України зазначив, що відповідач, в порушення умов контракту, не здійснив поставки позивачу товару на суму попередньої оплати в розмірі 26408 євро, на час слухання справи, у відповідача перед позивачем існує дана заборгованість, тому прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Окрім того, суд прийняв до уваги те, що із умов додаткової угоди №1 до контракту, встановити вартість товару, поставка якого прострочена та точну дату такої поставки, а також вину продавця неможливо, тому відмовив в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 13203, 60 євро.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду скасувати в частині визнання грошових вимог позивача та прийняти в цій частині нове рішення.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на п. 4.6. контракту, ст. ст. 237, 244 ЦК України зазначаючи, що доручення - це письмове повідомлення, за яким організація чи окрема особа надає право іншій особі від її імені здійснювати певні юридичні чинності або отримувати матеріальні цінності, тому відмова від надання доручення особи, яка здійснюватиме приймання товару і підписуватиме акт прийому-передачі від імені позивача є причиною подальшого невиконання умов контракту обома сторонами, так як це дало збій в роботі і спричинило цілий ряд розбіжностей.

Скаржник вказує, що позивач, вимагаючи повернення попередньої оплати, а не подальшої взаємодії як партнери в господарських відносинах робить спробу розірвати контракт в односторонньому порядку, що є порушення вимог чинного законодавства.

Крім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено умови контракту на предмет обов’язків покупця, дотримуючись яких він би не спричинив умови для невиконання обов’язків продавцем. Так, відповідач, отримавши авансовий платіж, розпочав підготовку та сам процес по виготовленню замовлення позивачу, а саме: були витрачені кошти на придбання матеріалів, електроенергію, оплату заробітної плати, затрачено кошти для виготовлення модельної оснастки, як перший етап виробничого процесу, тощо, тому, на думку скаржника, вимагати повернення суми попередньої оплати на цій стадії не можливо.

Скаржник зазначає, що листом позивача від 27.09.2017 р. підтверджується, що ним істотно зменшуються об’єми попереднього замовлення на виробництво якого вже було витрачено кошти, що підтверджує те, що позивач не прагне до виконання умов контракту, ухиляється від підписаних зобов’язань та має на меті лише повернення попередньої оплати. Крім того, скаржник вважає такі дії позивача істотними порушеннями умов контракту, тому просить суд розірвати його.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.08.2018р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, зупинено дію рішення суду першої інстанції та призначено скаргу до розгляду на 17.10.2018 р. об 11:00 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "M Service Plus S.R.O" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №31008/18 від 28.09.2018 р.), в якому позивач просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе за контрактом зобов`язання по поставці товару, тому вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 26408 євро обґрунтована та правомірно задоволена судом. Окрім того, на думку позивача, відповідач також має сплатити йому штрафні санкції за прострочення поставки товару.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Рівненський апеляційний господарський суд ліквідовано та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018р. "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана справа №906/73/18 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2018 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 14.11.2018 р. об 15:00 год.

В судове засідання 14.11.2018р. представник сторін не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку,про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2,а.с. 118,119) .

Крім того,представник позивача просить розглянути апеляційну скаргу без їх участі (т.2,а.с. 111)

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в апеляційному суді , 26.07.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю "M Service Plus S.R.O." (позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" (відповідач, продавець) укладено контракт MLZ-MSP/010-17e, згідно якого продавець зобов'язаний поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених контрактом, продукцію, згідно специфікацій, укладених до контракту, що є його невід'ємними частинами (а.с.8-14).

Згідно п. 2.1. контракту валютою контракту є євро.

Вартість товару та загальна сума контракту визначається згідно специфікацій, що додаються, і на момент підписання складає 220060 євро (п. 2.3. контракту).

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом прямого банківського переказу на вказаний розрахунковий рахунок продавця на основі рахунка (інвойсу), за реквізитами, що вказані у п. 3.1. контракту.

Відповідно до п. 3.3. контракту оплата здійснюється в наступному порядку: 11 % від суми інвойсу оплачується у вигляді авансового платежу в порядку, що передбачений п. 5.1. контракту, протягом трьох календарних днів з моменту пред'явлення рахунка (інвойса); 89 % від суми інвойсу оплачується у порядку, передбаченому п. 3.1. контракту, протягом п'яти днів з моменту повідомлення продавцем покупця про готовність чергової партії товару до відвантаження. Дані умови оплати приймаються сторонами, як основні, якщо інші умови не обумовлені в специфікаціях до даного контракту.

Умови поставки - FCA, Malin, (Ukraine), згідно Інкотермс-2010 (п. 4.1. контракту).

Товар поставляється партіями. Відвантаження товару здійснюється в узгоджені сторонами строки, які вказуються у специфікаціях до контракту (п. 4.2. контракту).

Покупець зобов'язується завчасно, не пізніше ніж за п'ять календарних днів до закінчення строку, обумовленого договором, забезпечити подачу автотранспортного засобу для завантаження товару та прийняти товар у відповідності до умов договору (п. 4.5. договору).

Відповідно до п. 4.6. контракту продавець не пізніше, ніж за три робочі дні до дати поставки товару зобов'язаний надати покупцю засобами факсимільного зв'язку та/або електронної пошти наступну інформацію:

- очікувану дату доставки товару;

- найменування та кількість товару у відповідності до договору;

- маса брутто (кг), маса нетто (кг) та загальний об'єм (м.куб) вантажних місць;

- марка та номер транспортного засобу.

Покупець не пізніше, ніж за три робочі дні до дати поставки товару зобов'язаний надати продавцю засобами факсимільного зв'язку та/або електронної пошти наступну інформацію:

- точну адресу доставки товару;

- копію довіреності особи, яка буде здійснювати прийом товару та підписувати акт прийому-передачі.

Асортимент, номенклатура, комплектність, якість та кількість товару повинна відповідати умовам, вказаним у п.1.1. договору та додатку №1 до нього (п.5.1. контракту).

Продавець зобов'язаний поставити товар, який відповідає умовам договору. Тягар доведення відповідності товару умовам договору лежить на продавці (п.5.2. договору).

У випадку прострочення поставки товарів проти строків, що вказані в контракті з вини продавця, продавець оплатить штрафні санкції покупцю в розмірі 0,2 % від вартості кожної комплектної одиниці, поставка якої прострочена, за кожен повний календарний тиждень прострочки протягом перших 4 тижнів та 0,5 % за кожен наступний календарний тиждень (п. 8.1. контракту).

Згідно п.8.3. контракту загальна сума штрафних санкцій за прострочку поставки або оплати не буде перевищувати 6 % від загальної вартості товарів, поставка яких була затримана або не оплачена.

Відповідальність сторін, передбачена контрактом, наступає з моменту пред'явлення претензії (п. 8.7 контракту).

Контракт вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2017р. (п. 12.5. контракту).

Відповідно до додаткової угоди №1 до контракту MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017р., яка включає в себе специфікацію №1 до контракту MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017р. (.15-16), продавець зобов'язується поставити покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах, передбачених контрактом та специфікацією:

1) Букса - НТД 101.00 - кількість 459 - ціна 169 євро - вартість 77571 євро;

2) Букса - НТД 102.00 - кількість 469 - ціна 169 євро - вартість 79261 євро;

3) Букса - НТД 103.00 - кількість 48 - ціна 185 євро - вартість 8880 євро;

4) Букса поводкова - НТД 010.02 - кількість 42 - ціна 208,00 євро - вартість 8736 євро;

5) Букса поводкова - НТД 010.01 - кількість 140 - ціна 181 євро - вартість 25340 євро;

6) Букса поводкова - НТД 010.00 - кількість 112 - ціна 181 євро - вартість 20272 євро.

Вироби виготовляються у відповідності до креслень та технічної документації, наданої покупцем (п.3 додаткової угоди №1).

Згідно п. 4 додаткової угоди №1 умови поставки - FCA, Malin, (Ukraine), згідно Інкотермс-2010. Строк поставки першої партії товару 55 календарних днів. Кожна наступна партія поставляється протягом 25 календарних днів.

10.08.2017р. позивачем здійснено оплату, згідно умов контракту на підставі проформи інвойсу №003-17 (т.1,а.с. 17) у сумі 26408 євро за поставку товару, що підтверджується платіжними документами (т.1,а.с. 18-19).

Разом з тим, відповідач, в порушення умов контракту, не здійснив поставки позивачу товару згідно умов контракту.

Позивач направив відповідачу вимогу (претензію) від 25.12.2017 р. про повернення суми попередньої оплати у розмірі 26408 євро і сплату штрафних санкцій за прострочення поставки товару у розмірі 9462,58 євро (т.1,а.с. 20-21), яка отримана відповідачем 04.01.2018р. (т.1,а.с. 24) та залишена без задоволення.

Предметом даного позову є вимога позивач про стягнення з відповідача 26408 євро попередньої оплати та 13203, 60 євро штрафних санкцій у зв'язку із невиконання відповідачем зобов'язань за контрактом MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017 р. в частині поставки товару.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі контракту MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017р.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містить ч.1 ст. 265 ГК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. ч.1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено апеляційним судом, пунктом 3.3. контракту сторони передбачили, що оплата товару здійснюється в наступному порядку: 11 % від суми інвойсу оплачується у вигляді авансового платежу в порядку, що передбачений п. 5.1. контракту, протягом трьох календарних днів з моменту пред'явлення рахунка (інвойса).

На виконання умов контракту, позивач перерахував відповідачу кошти в розмірі 26408 євро, тобто 11% від суми інвойсу №003-17, згідно п. 3.3. контракту, що підтверджується платіжними документами .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.2. контракту продавець зобов'язаний поставити товар, який відповідає умовам договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем здійснено попередню оплату товару на суму 26408 євро. Однак, відповідач, в порушення умов контракту та приписів ст. 663 ЦК України не поставив позивачу товар у встановлений строк.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу викладених норм вбачається, що за договором поставки у продавця (постачальника) виникає обов'язок передати відповідний товар у власність покупця, якому відповідає обов'язок покупця прийняти цей товар, а також оплатити його. Тобто у постачальника на підставі договору виникає негрошове зобов'язання перед покупцем, і лише в разі порушення цього зобов'язання та за наявності відповідної вимоги покупця в постачальника може виникнути обов'язок щодо повернення суми попередньої оплати.

Для застосування положень ст. 693 ЦК України необхідною умовою є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Таким чином, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - позову.

При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Як встановлено апеляційним судом, позивач претензією від 25.12.2017р., яка отримана відповідачем 04.01.2018р. просив останнього в семиденний строк, який обчислюється з дня одержання претензії повернути суму попередньої оплати в розмірі 26408 євро.

Отже, враховуючи те, що позивач здійснив попередню оплату товару, а відповідач зобов'язання щодо поставки товару не виконав, чим порушив вимоги ст. ст. 525, 526, 693 ЦК України, беручи до уваги вимогу позивача про повернення даних коштів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати товару в розмірі 26408 євро підлягає задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції на підставі п.п. 8.1., 8.3. контракту в розмірі 13203,60 євро у зв’язку з порушенням строків поставки товару.

Позивач вказує, що відповідно до умов контракту відповідач повинен був здійснити поставку товару до 05.10.2017р., що обумовлено здійсненою позивачем оплатою за товар у сумі 26408 євро - 10.08.2017р., за що відповідач має сплатити штрафні санкції за 16 календарних тижнів прострочення поставки. Проте, оскільки згідно розрахунку позивача вказані штрафні санкції складають 14964,08 євро, позивач просить стягнути із відповідача штрафні санкції у розмірі 6% від загальної вартості товару, поставка якого була прострочена.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Так, п. 8.1. контракту передбачено, що у випадку прострочення поставки товарів проти строків, що вказані в контракті з вини продавця, продавець оплатить штрафні санкції покупцю в розмірі 0,2 % від вартості кожної комплектної одиниці, поставка якої прострочена, за кожен повний календарний тиждень прострочки протягом перших 4 тижнів та 0,5 % за кожен наступний календарний тиждень.

Пунктами 8.3., 8.7. контракту унормовано сторонами, що загальна сума штрафних санкцій за прострочку поставки або оплати не буде перевищувати 6 % від загальної вартості товарів, поставка яких була затримана або не оплачена; відповідальність сторін, передбачена контрактом, наступає з моменту пред'явлення претензії.

Як встановлено апеляційним судом та вірно вказано судом першої інстанції, контрактом передбачено, що відвантаження товару здійснюється в обумовлені сторонами строки, які вказуються в специфікаціях до нього (п. 4.2. контракту).

Разом з тим, п. 4 додаткової угоди №1 до контракту передбачено, що строк поставки першої партії товару 55 календарних днів, кожна наступна партія поставляється протягом 25 календарних днів, тобто товар згідно умов контракту мав поставлятися окремими партіями.

Отже, враховуючи те, що контрактом та додатковою угодою №1 до нього не передбачено визначення партії товару, що має бути відвантажена першою, а також не вказано загальну кількість партій товару, їх комплектацію та вартість кожної окремої партії, тому суд не має можливості визначити розмір штрафних санкцій та період їх нарахування, оскільки встановити вартість товару, поставка якого прострочена, точну дату такої поставки та вину продавця неможливо, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 13203, 60 євро.

Окрім того, судом приймається до уваги, що із розрахунку позивача вбачається, що такі санкції позивач обрахував із загальної вартості товару за контрактом (220060 євро), а не за окремі партії товару, поставка яких прострочена, тобто позивач вважає, що станом на 05.10.2017 р. відповідач мав поставити весь товар згідно контракту на суму 220060 євро, що суперечить п. 4 додаткової угоди №1 до контракту.

Доводи скаржника, на порушення позивачем п. 4.6. контракту, оскільки відмова від надання доручення особи, яка здійснюватиме приймання товару і підписуватиме акт прийому-передачі від імені позивача є причиною подальшого невиконання умов контракту обома, судом не приймаються до уваги, оскільки зазначені у п. 4.6. контракту обов'язки сторін є взаємними, в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що відповідач виконав свій обов'язок, передбачений даним пунктом. Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані твердження відповідача не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку поставити товар, передбачений контрактом.

Окрім того, відповідач в апеляційній сказі просить суд розірвати контракт MLZ-MSP/010-17e від 26.07.2017р., оскільки дії позивача, які полягають у зменшенні об’ємів попереднього замовлення є істотним порушенням його умов.

Відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи те, що предметом розгляду в суді першої інстанції була вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду вимогу скаржника про розірвання контракту, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права , з урахуванням усього вищевказаного у апеляційного суду немає правових підстав для його скасування.

За таких обставин , апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 04 травня 2018 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" – без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський ливарний завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2018 р. у справі №906/73/18 – залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.