ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.2018 м.Харків Справа № 905/1711/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор'євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть", м.Василівка, Запорізька область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область

про стягнення 20640,42 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть", м.Василівка, Запорізька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область, про стягнення 20640,42 грн., з яких: 17325,31 грн. - основний борг; 769,88 грн. - пеня; 692,71 грн. - 3% річних; 1852,52 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. в частині оплати товару в обумовлені даним договором строки.

В якості правової підстави позову позивач посилається, зокрема, на положення статей 509, 526, 527, 625, 692, 712 Цивільного Кодексу України, статей 20, 193, 265 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1711/18.

Ухвалою господарського суду від 14.09.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1711/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 09.10.18р.

01.10.18р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначено про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката.

09.10.18р. від позивача отримано відповідь на відзив з додатками.

Ухвалою суду від 09.10.18р. відкладено судове засідання на 31.10.18р.

11.10.18р. позивачем подано заяву про залучення додаткових доказів.

31.10.18р. позивач подав до суду розрахунок суми судових витрат з додатками.

Ухвалою суду від 31.10.18р. відкладено судове засідання на 12.11.18р.

У судовому засіданні 12.11.18р. представник позивача не з'явився.

Відповідач у судові засідання протягом розгляду справи не з'явився; про місце, час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено.

Факт отримання відповідачем ухвал суду, якими відповідач повідомлявся про місце, час та дату слухання справи підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд вирішує спір по суті за наявними матеріалами на підставі ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини справи та подані докази, господарський суд

встановив:

25.05.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" (позивач, постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (відповідач, покупець) укладено договір поставки №2589-ШБ-УМТС, відповідно до порядку та умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у цьому договорі та специфікаціях, що є невід'ємними частинами до цього договору (п.1.1 договору).

Покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію згідно з умовами даного договору (п.1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість, та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до пункту 4.2 договору, умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс - 2010», з урахуванням умов та застережень, що містяться у цьому договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати, пов'язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником (п.4.7 договору).

Обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до нього. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції (п.4.8 договору).

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п.4.9 договору).

Згідно з умовами п.5.1 договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до договору, але не повинна перевищувати 2 000 000 грн. з урахуванням ПДВ на дату підписання договору.

Ціни на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2 договору).

За умов п.5.4 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем в порядку та строки, узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Покупець при перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в призначенні платежу платіжного доручення в обов'язковому порядку вказує реквізити цього договору (номер, дата укладання), а також період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку не зазначення в призначенні платежу платіжного доручення періоду (місяць, рік), за який здійснюється оплата, то здійснена за таким платіжним дорученням оплата за продукцію за цим договором зараховується у хронологічному порядку відповідно до дати виникнення зобов'язань з оплати (п.5.9 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк договору встановлюється до 31.12.2016р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.8.1 договору).

Додатковою угодою №б/н від 27.12.2016р. до договору сторонами погоджено продовження строку дії договору до 31.12.2017р.

Специфікацією №б/н від 03.10.2016р. до договору №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. сторонами погоджено поставку продукції: рукав в/д 8х1500 РНДВ AOS М 20х1,5, у кількості 4 шт., ціною 82,13 грн.; рукав в/т 16х2000 різьблення М30х1,5, у кількості 20 шт., ціною 135,68 грн.; рукав в/т 16х4000 М51х6х16, у кількості 4 шт., ціною 219,81 грн., на загальну суму 4705,63 грн. з ПДВ. Строк поставки - до 30.10.2016р.

Специфікацією №б/н від 16.01.2017р. до договору №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. сторонами погоджено поставку продукції: рукав в/д 12х1500 М24х1,5, у кількості 10 шт., ціною 101,24 грн.; рукав в/т 2SN 20х2500 DKM М36х1,5, у кількості 20 шт., ціною 217,72 грн.; рукав РВД 20х5000 DKM 36х1,5/ DKM 36х1,5, у кількості 20 шт., ціною 366,55 грн., на загальну суму 15237,36 грн. з ПДВ. Строк поставки - до 15.02.2017р.

Специфікацією №б/н від 05.04.2017р. до договору №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. сторонами погоджено поставку продукції - ремінь С(В) 2500, у кількості 30 шт., ціною 74,64грн., на загальну суму 2687,04 грн. з ПДВ. Строк поставки - до 30.05.2017р.

Розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за вказаними специфікаціями до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5 специфікацій №б/н від 03.10.2016р., №б/н від 16.01.2017р., №б/н від 05.04.2017р. до договору).

Специфікації підписані представниками сторін договору та скріплені печатками юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу продукцію за видатковими накладними №РН-170237 від 17.02.2017р. на суму 4705,63 грн. (товарно-транспортна накладна №1702-15 від 17.02.2017р.), №РН-06049 від 06.04.2017р. на суму 14022,48 грн. (товарно-транспортна накладна №0604-4 від 06.04.2017р.), №РН-270412 від 27.04.2017р. на суму 2687,04 грн. (товарно-транспортна накладна №2704-11 від 27.04.2017р.), загалом на суму 21415,15 грн., який був прийнятий представником відповідача на підставі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей №322 від 26.04.2017р., №125 від 16.02.2017р., що підтверджується підписом представника одержувача та штампом підприємства відповідача на відповідних видаткових накладних.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами без зауважень та заперечень до них, містять посилання на договір поставки №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. В свою чергу товарно-транспорті накладні містять посилання на видаткові накладні та рахунки-фактури.

Наряд чи довіреність на отримання ТМЦ на ім'я представника відповідача за видатковою накладною №РН-06049 від 06.04.2017р. до позовної заяви не додано, проте відсутність наряду/довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 11.06.15р. у справі №903/679/14.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату товару за видатковою накладною №РН-170237 від 17.02.2017р. у розмірі 4089,84 грн.

Позивачем направлено на адресу відповідача претензію №20/11-1 від 20.11.2017р., з вимогою про погашення заборгованості за договором поставки №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. у сумі 17325,31 грн. та пені в розмірі 866,20 грн.

Станом на час звернення ТОВ "Торгова компанія "Спецзапчасть" до суду з позовною заявою відповіді на претензію позивачем не отримано, заборгованість не сплачена.

Отже, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору поставки №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. та специфікацій до нього, поставлений товар у встановлений строк, у повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 17325,31 грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 769,88 грн. пені; 692,71 грн. 3% річних; 1852,52 грн. інфляційних витрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З аналізу наведених норм статей 526, 530, 692, 712 Цивільного кодексу України вбачається, що на підставі договору поставки у покупця виникає обов'язок оплатити продавцеві повну ціну переданого товару у строк (термін), зокрема, встановлений договором, якому відповідає право продавця вимагати таку оплату.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки та Специфікацій від 03.10.2016р., від 16.01.2017р. та від 05.04.17р. за видатковими накладними №РН-170237 від 17.02.2017р. на суму 4705,63 грн., №РН-06049 від 06.04.2017р. на суму 14022,48 грн., №РН-270412 від 27.04.2017р. на суму 2687,04 грн. позивач поставив, а представник відповідача прийняв товар на суму 21415,15 грн., що підтверджується матеріалами справи. Видаткові накладні підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст.664 Цивільного кодексу України.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та штампами відповідача у відповідних накладних, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання щодо поставки товару за договором №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р. виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов'язку сплатити вартість отриманого товару.

Згідно п.5.4. договору, розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даному договору здійснюється покупцем в порядку та строки узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 5 специфікацій від 03.10.2016р., від 16.01.2017р. та від 05.04.17р., сторонами узгоджено, що розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даним специфікаціям, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відтак, приймаючи до уваги викладені умови оплати товару, відповідач остаточно повинен був розрахуватись із позивачем за передану останнім продукцію за видатковими накладними: №РН-170237 від 17.02.2017р. - по 24.03.2017р. (включно), №РН-06049 від 06.04.2017р. - по 15.05.2017р. (включно), №РН-270412 від 27.04.2017р. - по 02.06.2017р. (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за видатковою накладною №РН-170237 від 17.02.2017р. у розмірі 4089,84 грн. відповідно до проведених оплат за випискою по рахунку за 22.03.2017р., з дотриманням приписів п.5.9 договору. Залишок боргу за вказаною видатковою накладною становить 615,79 грн.

Доказів, що свідчать про сплату заборгованості за видатковими накладними №РН-06049 від 06.04.2017р., №РН-270412 від 27.04.2017р. в повному обсязі у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

Таким чином, за висновком суду відповідач свої зобов'язання за вказаним договором поставки, щодо оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору, не виконав, а отже прострочив виконання зобов'язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних загалом в розмірі 692,71 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем не вірно визначені періоди початку таких нарахувань, а тому наданий розрахунок є арифметично не вірним.

Так, оскільки за видатковою накладною від 06.04.17р. кінцевий строк оплати настав 15.05.17р., відповідно прострочка виникла з 16.05.17р., а за видатковою накладною від 27.04.17р. кінцевий строк оплати настав 02.06.17р., відповідно прострочка виникла з 03.06.17р.

Здійснивши перерахунок 3% річних, за період з 25.03.2017р. по 11.09.2018р. на суму 615,79 грн., з 16.05.2017р. по 11.09.2018р. на суму 14022,48 грн., з 03.06.2017р. по 11.09.2018р. на суму 2687,04 грн., судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 687,88грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 687,88 грн.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 1852,52 грн. (нарахування здійснено за період з 04.2017р. по 07.2018р. на суму 615,79 грн., з 06.2017р. по 07.2018р. на суму 14022,48 грн., з 07.2017р. по 07.2018р. на суму 2687,04 грн.).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню у розмірі 1852,52 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 769,88 грн. (нарахування здійснено за період з 11.09.2017р. по 24.09.2017р. на суму 615,79 грн., з 11.09.2017р. по 11.11.2017р. на суму 14022,48 грн., з 11.09.2017р. по 01.12.2017р. на суму 2687,04 грн.).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов'язано є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, Покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Здійснивши перерахунок пені, за період визначений позивачем, судом встановлено, що загальний розмір пені складає 769,89 грн., що становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення.

З наведених підстав, дотримуючись меж позовних вимог, пеня підлягає задоволенню в сумі 769,88 грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст.129 Конституції України та статтей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору на підставі до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач в позовній заяві вказав попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат в сумі 14512,00 грн., які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12750,00грн. За змістом розрахунку суми судових витрат позивача станом на 31.10.2018р. витрати на професійну правничу допомогу становлять 10342,40 грн.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №0106-01 від 01.06.18р. з додатковою угодою до нього №1 від 01.06.18р., копію додатку №3 від 03.09.18р., додатку №5 від 03.10.18р., додатку №6 від 03.10.18р. додатку №7 від 23.10.18р. до договору про надання правової допомоги №0106-01 від 01.06.18р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №2863 від 31.10.14р., ордер серії ДП №1500/000032 від 11.09.18р., копію рахунків на оплату №23 від 03.09.18р., №26 від 03.10.18р., №27 від 03.10.18р., №28 від 23.10.18р., копії платіжних доручень №961 від 03.09.2018р., №1163 від 04.10.2018р., №1162 від 04.10.2018р., №1309 від 25.10.18р., акт надання послуг №26 від 31.10.18р., накладні ПАТ «Укрпошта» №695 від 11.09.2018р., №236 від 10.10.2018р., фіскальні чеки ДД ПАТ «Укрпошта» №б/н від 11.09.2018р. на суму 46,20 грн., №б/н від 10.10.2018р. на суму 46,20 грн.

Дослідивши зміст, наданих позивачем документів в підтвердження витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що підставою надання послуг є договір про надання правової допомоги №0106-01 від 01.06.18р., який міститься в матеріалах справи.

Згідно п.4.2. договору про надання правової допомоги, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатками, які є невід'ємними частинами цього договору.

Додаток №3 від 03.09.18р. як документ, що складається за участю сторін договору, містить найменування послуг, виконаних адвокатом та прийнятих замовником із зазначенням загальної вартості послуг в сумі 8000,00грн. (4000,00грн. за кожну послугу окремо) та строку виконання.

При цьому, у вказаному додатку №3 в графі «назва послуг» вказано:

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області позовної заяви про стягнення з ПАТ «ДТЕК Добропіллявугілля» заборгованості за договором №2588-ДУ-УМТС від 25.05.16р.;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області позовної заяви про стягнення з ТДВ «Шахта Білозерська» заборгованості за договором №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р.

Проте, як вбачається з матеріалів даної справи предметом позовних вимог є стягнення заборгованості саме за договором №2589-ШБ-УМТС від 25.05.16р.

Отже, решта наданих адвокатом Денисенко Т.М. замовнику ТОВ «ДК «Спецзапчасть» послуг вартістю 4000,00грн. - підготовка та подання до господарського суду Донецької області позовної заяви про стягнення заборгованості за договором поставки №2588-ДУ-УМТС від 25.05.16р., пов'язані з наявністю інших правовідносин між ТОВ «ДК «Спецзапчасть» та адвокатом Денисенко Т.М.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу згідно додатку №3 від 03.09.18р., пов'язані з розглядом даної справи, складають 4000,00грн.

Додаток №5 від 03.10.18р. як документ, що складається за участю сторін договору, містить найменування послуг, виконаних адвокатом та прийнятих замовником із зазначенням загальної вартості послуг в сумі 3000,00грн. (1500,00грн. за кожну послугу окремо) та строку виконання.

При цьому, у вказаному додатку №5 в графі «назва послуг» вказано:

- відшкодування витрат на супроводження у господарському суді Донецької області судового засідань по справам №905/1620/18, №1711 (м.Харків);

- відшкодування витрат на супроводження у господарському суді Донецької області судового засідання по справі №905/1623/18 (м.Харків).

Отже, витрати позивача на правничу допомогу згідно додатку №5 від 03.10.18р., пов'язані з розглядом справи №905/1711/18, складають 750,00грн. (1500,00грн./2).

Додаток №7 від 23.10.18р. як документ, що складається за участю сторін договору, містить найменування послуг, виконаних адвокатом та прийнятих замовником із зазначенням загальної вартості послуг в сумі 1500,00грн. та строку виконання.

При цьому, у вказаному додатку №7 в графі «назва послуг» вказано:

- відшкодування витрат на супроводження у господарському суді Донецької області судового засідань по справам №905/1711/18 (м.Харків);

Факт понесення даних витрат підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рахунків на оплату №23 від 03.09.18р., №26 від 03.10.18р., №28 від 23.10.18р. та копіями платіжних доручень №961 від 03.09.18р., №1163 від 04.10.18р., №1309 від 25.10.18р.

В матеріалах справи наявна копія Додатку №6 від 03.10.18р., який містить найменування послуг, виконаних адвокатом із зазначенням загальної вартості послуг в сумі 8000,00грн. (4000,00грн. за кожну послугу окремо) та строку виконання.

В якості доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката вказаних у Додатку №6 від 03.10.18р. позивачем надано рахунок на оплату №27 від 03.10.18р. в якому зазначено: надання юридичних послуг за жовтень 2018р. за договором №0208-01 від 02.08.17р. та платіжне доручення №1162 від 04.10.18р., яким оплачено вказаний рахунок.

При цьому, правова допомога по даній справі надається позивачу за договором №0106-01 від 01.06.18р.

Таким чином, наданий позивачем рахунок на оплату №27 від 03.10.18р., в якому зазначено: надання юридичних послуг за жовтень 2018р. за договором №0208-01 від 02.08.17р. та платіжне доручення №1162 від 04.10.18р., яким оплачено вказаний рахунок, не є належними доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу за договором №0106-01 від 01.06.18р. по справі №905/1711/18.

Витрати на поштове відправлення також пов'язані з розглядом справи та підтверджуються поштовими чеками ПАТ «Укрпошта» №б/н від 11.09.2018р., №б/н від 10.10.2018р., на загальну суму 92,40грн.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу, пов'язані з розглядом даної справи, які є доведеними належним чином складають 6342,40 грн.

Відповідач проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12750,00 грн. заперечив та просив зменшити розмір витрат.

Відповідно до ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що судом визначено загальний розмір витрат, які поніс позивач на правничу допомогу, пов'язані з розглядом даної справи, у розмірі 6342,40 грн., що є меншою від попередньо заявленої позивачем суми судових витрат, у задоволенні клопотання відповідача про зменшення останніх відмовлено.

За таких фактичних обставин та за змістом вищенаведених норм процесуального закону на відповідача покладається відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у зв'язку з розглядом даної справи в сумі 6342,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть", м.Василівка, Запорізька область, до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область, про стягнення: 17325,31 грн. - основного боргу; 769,88 грн. - пені; 692,71 грн. - 3% річних; 1852,52 грн. - інфляційних втрат, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (85013, Донецька область, м. Добропілля, м.Білозерське, вул. Строїтельна, б. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" (71600, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, вул. Ліхачова, буд.2, ) основний борг в сумі 17325,31 грн., 3% річних в сумі 687,88 грн., інфляційні втрати в сумі 1852,52 грн., пеню у сумі 769,88 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6342,40 грн., судовий збір в сумі 1762,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 12.11.2018р.

Суддя М.О. Лейба