ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23454/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк"

представник позивача - не з'явився

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум"

представник відповідача - Бикович Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду у складі Коротун О.М. - головуючого, Суліма В.В., Гаврилюка О.М. від 02 серпня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва у складі Шкурдової Л.М. від 29 березня 2018 року

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк" (далі - ТОВ Агрофірма "Маяк") звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" (далі - ПАТ "КБ "ПРЕМІУМ") про визнання недійсними пунктів 1, 2 додаткового договору № 10 від 16.06.2017 та п. 5 в частині внесення змін до п.1.4 кредитного договору.

1.2. Як на правову підставу позову позивач посилався на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо підстав недійсності правочину, ст.ст. 17, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" щодо обов'язковості здійснення банківської діяльності на підставі банківської ліцензії, ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо підстав та умов завершення банківської діяльності з дня призначення уповноваженої особи фонду та ст.48 вказаному Закону щодо повноважень органів управління банком з дня початку процедури ліквідації банку, зазначаючи, що вказані пункти суперечать вищезазначеним нормам законодавства, яке виявляється в тому, що з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ "КБ "Преміум" фактично втратив статус банку та фінансової установи, його банківська діяльність припинилася, у зв'язку з чим останній втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема, щодо кредитування та відповідно нарахування відсотків по кредитам.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

2.1. 28.05.2013 між ТОВ Агрофірма "Маяк" та ПАТ "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" було укладено договір кредитної лінії № 11/КЛ/13 (надалі - договір).

2.2. Відповідно до п. 1.1 договору банк зобов'язується надати позичальнику в порядку та на умовах цього договору мультивалютну відновлювальну кредитну лінію (далі - кредит), а позичальник - зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути (погасити) банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а також виконувати інші зобов'язання, передбачені цим договором та чинним законодавством України. Загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії, встановлюється у розмірі, еквівалентному 18 000 000,00 (вісімнадцять мільйонів) гривень 00 копійок.

2.3. Пунктом 1.3 кредитного договору із змінами встановлено кінцевий термін повного та остаточного повернення (погашення) позичальником кредиту - 01 березня 2016 року.

2.4. Пунктом 1.4 кредитного договору за користування кредитними коштами в межах строку користування кредитом, встановленого пунктом 1.3 кредитного договору, банком встановлена процентна ставка в розмірі:

28,0% проценти річних - у гривнях;

16,0 % процентів річних - у доларах США;

16,0 % процентів річних - у евро.

2.5. Додатковим договором №10 від 16.06.2017 до кредитного договору укладеного між банком та товариством були внесені наступні зміни, зокрема:

"1. Сторони домовились здійснити перерахунок процентів, нарахованих та несплачених за кредитним договором з 01.04.2016 по З1.05.2017 включно, виходячи з наступного розміру процентної ставки - 19,5%.

2. Сторони домовились встановити наступний графік погашення процентів, нарахованих та несплачених за період з 01.04.2016 по 31.05.2017 включно, з врахуванням перерахунку, зазначеного в п. 1 цього додаткового договору, а саме:

- в день укладення цього додаткового договору в сумі, не меншій 1 143 934,70 грн

- в строк до 27.06.2017 р. включно в сумі не меншій 2 669 180,97 грн

5. Внести зміни до пунктів 1.3 та 1.4 статті 1 "Предмет договору" кредитного договору та викласти в наступній редакції, зокрема, п. 1.4. "За користування кредитними коштами в межах строку користування кредитом, встановленого п. 1.3. ст. 1 цього договору, процентна ставка за кредитом встановлюється починаючи з 01.06.2017 в наступних розмірах:

- 19,5% проценти річних - у гривнях;

- 16,0 % процентів річних - у доларах США;

- 16,0 % процентів річних - у євро.

2.6. Постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 №68/БТ було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 10.02.2016 №314 про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначення уповноваженої особи фонду на його ліквідацію з 11.02.2016.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10.02.2016 було прийнято рішення № 314 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Преміум" та делегування повноважень ліквідатора банку з 11.02.2016". Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації відповідача, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача та делеговано всі повноваження ліквідатора відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 відмовлено у задоволенні позову.

3.2. Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, дійшов висновку, що відкликання ліцензії в ПАТ "КБ "Преміум" не впливає на чинність кредитного договору №11/КЛ/13 від 28.01.2013, пунктів додаткової угоди №10 від 16.06.2017 до кредитного договору та право ПАТ "КБ "Преміум" нараховувати проценти за користування кредитними коштами після відкликання ліцензії та початку ліквідації банку.

3.3. Суд також зазначив, що позивач не довів, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави в силу яких пункти 1, 2 та 5 (в частині внесення змін до п.1.4 кредитного договору) додаткового договору №10 до кредитного договору мають бути визнані судом недійсними.

3.4. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтоване порушене право, оскільки в разі визнання недійсними спірних пунктів додаткової угоди №10 до кредитного договору, буде більша відсоткова ставка по процентам, в той час як спірними пунктами додаткової угоди №10 до кредитного договору процента ставка була зменшена, що не порушує права позивача.

3.5. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 з тих самих підстав.

3.6. Крім того, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про фізичну відсутність у відповідача банківської ліцензії "у паперовому вигляді", оскільки факт повернення відповідачу ліцензії відображено у судових рішеннях, які набрали законної сили, тому у відповідача були наявні всі необхідні підстави для здійснення господарської діяльності, як банку.

3.7. Також суд апеляційної інстанції вказав, що "погіршення становища позивача через збільшення періоду нарахування процентів" після її укладення не може бути підставою для визнання частково недійсним спірного правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "Агрофірма "Маяк" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

5.1. Скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені із неправильним застосуванням Законів України «Про банки та банківську діяльність» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В якості доводів касаційної скарги скаржник наводить наступні агрументи:

5.2. Місцевий господарський суд, зазначаючи у своєму рішенні, що адміністративний суд в межах справи №826/2607/16 визнав незаконною ліквідацію банку, не спростував доводів скаржника щодо фактичної відсутності у банка банківської ліцензії на дату укладення додаткової угоди №10 від 16.06.2016 до кредитного договору та лише зазначив, що відкликання банківської ліцензії в ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» на впливає на чинність кредитного договору № 11 /КЛ/13 від 28.01.2013 р., пунктів додаткової угоди №10 від 16.06.2016 до кредитного договору та право ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» нараховувати проценти за користування кредитними коштами після відкликання ліцензії та початку ліквідації банку.

5.3. В свою чергу, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що судовим рішенням в межах адміністративної справи №826/2607/16 було повернуто відповідачу банківську ліцензію.

Водночас, скаржник не погоджується з вказаними висновками оскільки вважає, що банківська ліцензія автоматично не була повернута банку згідно рішення суду і відповідачем не було доведено факт наявності банківської ліцензії у ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ». Крім того, з дати початку ліквідації банку і станом на сьогоднішню дату, включаючи дату підписання додаткової угоди №10 до кредитного договору, на сайті Національного банку України в довіднику діючих банківських установ ПАТ «КБ «Преміум», як діючий банк, не значиться.

Отже, судами першої та апеляційної інстанції в даному випадку при встановленні факту наявності у відповідача банківської ліцензії невірно витлумачено норми законодавчих та підзаконних актів, а саме ст. ст. 1, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», положень Порядку реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, яке затверджене постановою Національного банку України «Про затвердження деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 08.09.2011 № 306, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2011 р. за № 1203/19941.

5.4. Суди не врахували, що позивач не обґрунтовує свої позовні вимоги припиненням зобов'язань за кредитним договором внаслідок відкликання банківської ліцензії у відповідача, а лише зазначає, що у відповідача, як банківської установи, були відсутні правові підстави для укладення 16.06.2017 додаткової угоди № 10 до кредитного договору в частині встановлення нового зобов'язання зі сплати процентів за період з квітня 2016 року по червень 2018 року, оскільки, з 11.02.2016 року в ПАТ КБ «ПРЕМІУМ» розпочато процедуру ліквідації та відкликано банківську ліцензію. В свою чергу, банк, у відповідності до ч.2 ст. 46 Закону України "«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», мав право здійснювати нарахування процентів лише у терміни, визначені кредитним договором, тобто до 01.03.2016.

5.5. Відповідачем порушені законні інтереси та права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а саме грошовими коштами, в розмірі процентів за користування кредитом, що безпідставно нараховані відповідачем починаючи з 01.03.2016 на підставі додаткової угоди №10 до кредитного договору.

Позиція ПАТ "КБ "Преміум", викладена у відзиві на касаційну скаргу

6.1. ПАТ "КБ "Преміум" подано відзив на касаційну скаргу, у якому останній просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6.2. Відповідач погоджується із висновками, викладеними у рішеннях судів попередніх інстанцій, та зокрема, зазначає наступне:

6.3. На дату укладення додаткового договору №10 від 16.06.2017 до договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, були поновлені законні повноваження органів управління та контролю ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», відбувалась процедура відновлення діяльності банку, в тому числі повернення банківської ліцензії, відновлення (відкриття) кореспондентського рахунку.

Таким чином, фізична відсутність банківської ліцензії та Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у відповідача, при наявності судового рішення, яке набрало законної сили щодо поновлення прав відповідача (в тому числі щодо повернення йому банківської ліцензії), не перешкоджала останньому здійснювати банківську діяльність та відповідно укладати додаткову угоду № 10 від 16.06.2017р. до кредитного договору.

6.4. В своєму позові позивач лише просив визнати недійсними пункти 1, 2 додаткового договору № 10 від 16.06.2017 до кредитного договору та пункт 5 в частині внесення змін до підпункту 1.4. кредитного договору, у зв'язку із тим, що відповідно до постанови Правління НБУ № 68/БТ від10.02.2016 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 10.02.2016 р. № 134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку», а тому на його думку ні Банк ні Фонд не мали права нараховувати відсотки в період ліквідації.

Проте позивач не посилався на ту обставину, що банк і фонд не мали права нараховувати відсотки після терміну, який було зазначено у додатковому договорі № 8, а саме 01.03.2016, на відміну від касаційної скарги, в якій він зазначає про вказані обставини.

6.5. Додаткова угода №10 від 16.06.2017 до кредитного договору № 11/КЛ/13 від 28.05.2013 була укладена в письмовій формі, зміст пунктів додаткового договору не суперечать чинному законодавству, особи, які підписували додатковий договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільне та відповідало їх внутрішній волі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені, у зв'язку з чим відсутні фактичні обставини, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

7.1. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

7.2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.05.2013 між ТОВ Агрофірма "Маяк" та ПАТ "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" було укладено договір кредитної лінії № 11/КЛ/13, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, а позичальник - зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути (погасити) банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а також виконувати інші зобов'язання, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

7.3. Пунктом 1.3 кредитного договору із змінами встановлено кінцевий термін повного та остаточного повернення (погашення) позичальником кредиту - 01 березня 2016 року.

7.4. Крім того, пунктом 1.4 кредитного договору встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 28,0% процентів річних - у гривнях.

7.5. В подальшому, додатковим договором №10 від 16.06.2017 до кредитного договору внесено зміни, якими сторони домовились здійснити перерахунок процентів нарахованих та несплачених за кредитним договором у період з 01.04.2016 по З1.05.2017 за меншою процентною ставкою 19,5%. Крім того, сторони встановили графік погашення процентів, нарахованих та несплачених за вказаний період.

7.6. Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсними пунктів 1, 2 та 5 (в частині внесення змін до п.1.4 кредитного договору) додаткового договору №10. Як на підставу позову позивач посилається на відсутність у банку банківської ліцензії на дату укладення спірної додаткової угоди, у зв'язку з чим відповідач, як банківська установа, не мав повноважень на її укладення.

7.7. Тобто, скаржник обґрунтовує свою правову позицію тим, що у відповідності до ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», банк мав право здійснювати нарахування процентів лише у терміни, визначені кредитним договором, тобто до 01.03.2016.

7.8. Як вставлено Судом, спір щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами до 01.03.2016 між сторонами відсутній. Водночас, щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною Верховний Суд зазначає наступне.

7.9. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

7.10. Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

7.11. Позивач, як на підставу визнання додаткового договору недійсним вказує на відсутність повноважень у відповідача, як банківської установи, здійснювати дії, які породжують юридичні наслідки, у зв'язку з відсутністю банківської ліцензії у останнього.

7.12. Вчиняти правочини мають право суб'єкти цивільних прав. Таке право становить елемент їх правового статусу. Дієздатність юридичних осіб у певних сферах підприємницької діяльності виникає лише після отримання у встановленому порядку відповідної ліцензії. У діяльності банківських установ дане питання врегульоване Законом України "Про банки і банківську діяльність", а саме ст. 17, якою забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

7.13. Судами встановлено, що відповідачем була отримана банківська ліцензія №36 від 03.11.2011 та Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій № 236-3 від 23.03.2015.

7.14. В свою чергу, постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 №68/БТ було відкликано вказану банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача.

7.15. Проте, судами попередніх інстанцій також встановлено, що на дату укладення додаткової угоди №10 до кредитного договору провадження про банкрутство банку було зупинено, адміністративний суд в межах справи №826/2607/16 визнав незаконною ліквідацію банку та зобов'язав НБУ повернути відповідачу банківську ліцензію та Генеральну ліцензію. Тобто, на момент укладення спірної додаткової угоди відповідачу за рішеннями суду, яке набрало законної сили, було повернуто банківську ліцензію, що спростовує доводи скаржника.

7.16. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

7.17. Суд також критично оцінює посилання скаржника на те, що банківська ліцензія не могла бути повернута банку автоматично, а ПАТ «Комерційний Банк «ПРЕМІУМ» не довів факту наявності вказаної банківської ліцензії, оскільки факт повернення відповідачу банківської ліцензії № 236-3 від 03.11.2011 відображено у судовому рішенні, яке набрало законної сили та не вимагає повторного підтвердження. Наявність банківської ліцензії "у паперовому вигляді" та відомостей на сайті Національного банку України щодо статусу ПАТ «Комерційний Банк «ПРЕМІУМ», як діючої банківської установи, не впливає на обсяг прав, якими наділений ПАТ «Комерційний Банк «ПРЕМІУМ», як банківська установа, яка діє на підставі чинної банківської ліцензії.

7.18. Таким чином, Суд погоджується з твердженнями відповідача, що фізична відсутність банківської ліцензії та Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у відповідача, при наявності судового рішення, яке набрало законної сили щодо поновлення прав відповідача, не перешкоджала останньому здійснювати банківську діяльність та відповідно укладати додаткову угоду № 10 від 16.06.2017 до кредитного договору.

7.19. Суд відхиляє доводи скаржника щодо того, що банк мав право здійснювати нарахування процентів лише у терміни, визначені кредитним договором, тобто до 01.03.2016, з огляду на принцип свободи укладення договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Судами встановлено, що додатковим договором №10 від 16.06.2017, укладеним між ТОВ Агрофірма "Маяк" та ПАТ «Комерційний Банк «ПРЕМІУМ», який є чинним та у встановленому законом порядку судом недійсним не визнавався, було внесені зміни до основного договору, а саме здійснено перерахунок процентів нарахованих та несплачених за кредитним договором у період з 01.04.2016 по З1.05.2017 за меншою процентною ставкою 19,5% та встановлено графік погашення процентів. Вищезазначене також спростовує твердження позивача щодо порушення його законних інтересів та права на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а саме грошовими коштами, в розмірі процентів за користування кредитом, що безпідставно нараховані відповідачем починаючи з 01.03.2016 на підставі додаткової угоди №10 до кредитного договору.

7.20. Крім того, Верховний Суд відзначає, що позивач, як позичальник, не звільняється від обов'язку сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" від 10.02.2016 №68/БТ з огляду на наступне.

7.21. Правові наслідки введення процедури ліквідації банку визначено ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , відповідно до якої з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

7.22. Таким чином, ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що у випадку відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, однак наведене не вказує на припинення існуючих та чинних зобов'язань контрагентів перед банком, зокрема, обов'язку зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

7.23. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №910/23455/17 від 31.10.2018.

7.24. За змістом ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

7.25. Однак, у матеріалах справи відсутні докази домовленості між позивачем та відповідачем щодо припинення нарахування відсотків за користування кредитом, у зв'язку з введенням процедури ліквідації відповідача.

7.26. Верховний Суд також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що "погіршення становища позивача через збільшення періоду нарахування процентів" після її укладення - не може бути підставою для визнання частково недійсним спірного правочину, оскільки така підстава для визнання правочину недійсним чинним законодавством не передбачена.

7.27. Таким чином, надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам та встановивши, що судами не встановлено фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог.

7.28. Відповідно до ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.29. Таким чином, перевіривши рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій.

7.30. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

7.31. Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2018 року у справі № 910/23454/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.