УХВАЛА

м. Київ

19.11.2018Справа № 910/20358/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна»

про забезпечення позову

у справі № 910/20358/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капіталь Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20358/16, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

24.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Також 05.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 05.12.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу, клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про зупинення провадження у справі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання з'явились.

Розглянувши в судовому засіданні 05.12.2016 клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, заслухавши думку представників учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення третьої особи, в зв'язку з чим, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Групп».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 зупинено провадження у справі № 910/20358/16 до вирішення адміністративної справи № 826/10203/16 та зобов'язано сторін повідомити суд про результати розгляду адміністративної справи № 826/10203/16.

03.09.2018 представником позивача подано заяву про поновлення провадження у справі № 910/20358/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 поновлено провадження у справі № 910/20358/16, постановлено розгляд справи № 910/20358/16 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі №910/20358/16 призначено на 01.10.2018.

14.09.2018 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

25.09.2018 представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідача, клопотання про залучення третіх осіб та клопотання про зміну (доповнення) підстав позову в частині витребування документів по договору відступлення прав вимоги від 28.08.2015.

01.10.2018 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Судове засідання 01.10.2018 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 підготовче судове засідання призначено на 29.10.2018.

У судове засідання 29.10.2018 представники учасників справи з'явились.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Дослідивши надану позивачем заяву про зміну підстав позову, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає підстави позову з її урахуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 залучено до участі у справі співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капіталь Груп» та відкладено підготовче засідання на 19.11.2018.

19.11.2018 представником позивача подано клопотання про об'єднання справ та пояснення до заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

19.11.2018 представником третьої особи подано письмові пояснення.

19.11.2018 представником відповідача - 1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 19.11.2018 представники позивача та третьої особи з'явились, представники відповідачів не з'явились.

За результатами судового засідання, враховуючи подане представником відповідача - 1 клопотання про відкладення розгляду справи, судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 03.12.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

Водночас, 07.11.2017 представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 11 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19.11.2018 представником позивача подано пояснення до заяви про вжиття заходів забезпечення позову, у яких позивач підтримує подану заяву та просить задовольнити.

Так, відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи власну заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що за результатами перевірки правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня введення тимчасової адміністрації, а саме, з 18.03.2015 по 17.03.2016, наказом № 60 від 15.04.2016 на підставі п.3), п. 7) та п. 2) ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемними Договори про внесення змін № 3 від 25.01.2016, № 4 від 10.02.2016, № 5 від 19.02.2016, № 6 від 26.02.2016, № 7 від 03.03.2016 та № 8 від 09.03.2016 до Договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015 укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» та визнано нікчемним Договір відступлення прав вимоги (договір цесії) від 24.07.2015.

Згідно з умовами Договору про передачу прав за договорами забезпечення (іпотеки, застави) від 28.08.2015 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В. і зареєстровано в реєстрі за № 2540, з подальшим укладенням Договорів про внесення змін до цього Договору, права вимоги за Договорами забезпечення (іпотеки, застави) переходять з моменту відступлення (переходу) до ТОВ «Фінансова компанія «Централ капітал» прав вимоги за основними договорами (кредитними договорами).

Оскільки, як зазначає позивач, до ТОВ «Фінансова компанія «Централ капітал» не перейшло право вимоги за основними договорами, відповідно до ТОВ «Фінансова компанія «Централ капітал» і не перейшло право вимоги за договорами забезпечення (іпотеки, застави), в зв'язку з чим, відповідач зобов'язаний повернути позивачу оригінали кредитних договорів, договорів забезпечення та ін. документи передані відповідачу по актам приймання-передачі документів від 10.08.2015 та від 24.07.2015 до Договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 та по актам приймання-передачі документів від 03.03.2016 та від 28.08.2015 до Договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015.

Таким чином, позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити взагалі неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва, оскільки відповідач - 1 використовуючи оригінали документів, що є предметом позову, продовжує стягувати заборгованість з боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення, як в позасудовому так і в судовому порядку. А відтак, при стягнення у будь-якій спосіб з боржників заборгованості на користь відповідача - 1 призведе до втрати цінності цих документів, так як зобов'язання будуть вважатися припиненими в зв'язку з погашенням боржникам заборгованості, що призведе до неможливості для банку поновити свої права.

Враховуючи викладене, позивач просить суд:

- заборонити відповідачу 1 вчиняти дії пов'язані з використанням документів, які є предметом позовом, для відчуження у будь-який спосіб будь-яким особам;

- заборонити відповідачу 1 вчиняти дії пов'язані з використанням документів, які є предметом позову для стягнення будь-яким способом заборгованості із боржників;

- заборонити відповідачу 1 звертати стягнення в будь-який спосіб на предмет іпотеки та застави на підставі договорів іпотеки та застави, які забезпечують виконання зобов'язань та які є предметом позову.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, предметом позову є саме повернення оригіналів документів, в свою чергу, самі по собі документи не свідчать про наявність права, оскільки право вимоги переходить в силу Договору, сам по собі факт передачі документів, як конклюдентна дія, не породжує прав.

Однак, правочин з відступлення права вимоги є консесуальним правочином, оскільки вважається укладеним з моменту саме досягнення сторонами згоди з приводу усіх його істотних умов, а відтак, сам по собі факт передачі документів, як конклюдентна дія, не може свідчити не тягне за собою зміну особи у зобов'язанні та перехід до останнього права вимоги.

Таким чином, такі докази мають своїм предметом реально існуючий факт або право, проте самі по собі не є підставою його виникнення, переходу чи припинення.

Відтак, не право переходить тому, що є відповідні докази такого переходу, а навпаки, докази переходу права, наявні в силу переходу права, який реально відбувся.

В свою чергу, частиною 4 ст. 136 ГПК України унормовано, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відтак, виходячи зі змісту заяви та предмету позову, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і є неспівмірна із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 19.11.2018 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова