ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3839/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушин Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Казарової А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Спірідонова Ю.С., представник за довіреністю №9/016-юр. від 10.05.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження господарську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД", м. Херсон до Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам'янське про стягнення боргу, пені, річних та інфляційних втрат за договором поставки

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД", м. Херсон звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам'янське про стягнення заборгованості у загальному розмірі 94 950,00 грн., пені в розмірі 12 638,10 грн., 3% річних в розмірі 1104,25 грн. та інфляційних в розмірі 928,05 грн. та стягнення витрат по сплаті судового збору, витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині своєчасного та повного розрахунку за Договором №126 від 18/09/2017.

Ухвалою господарського суду від 30.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.09.2018 о 11:30 год.

21.09.2018 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.10.2018 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

10.10.2018 до канцелярії суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

16.10.2018 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.

Ухвалою господарського суду від 16.10.2018 розгляд справи відкладено на 29.10.2018.

29.10.2018 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

29.10.2018 до канцелярії суду відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Амалтея Трейд» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Дніпроазот» (далі -відповідач, покупець) укладений Договір поставки №126 (далі -Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, Постачальник взяв на себе зобов'язання передати у власність Покупцю мішки поліпропіленові з поліетиленовим вкладишем, а останній - прийняти та сплатити товар.

Пунктом 3.2 договору зазначено, що датою поставки товару вважається дата передачі товару Покупцю, зафіксована у видатковій накладній.

Згідно Пункту 5.2 Договору Покупець здійснює оплату наступним чином :

- передоплата в розмірі 40 % від партії товару згідно рахунку-фактури, протягом 3 (трьох) днів з моменту виставлення рахунку;

- залишок 60% - протягом 20 (двадцяти календарних днів) з моменту поставки товару.

Як свідчить з матеріалів справи, 06.02.2018 Позивачем та Відповідачем до Договору укладена Специфікація № 2 на поставку продукції від 06.02.2018, а також Додаток № 2 від 06.02.2018 до Договору, відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 5.2 Договору, яким визначили порядок оплати продукції, а саме:

Покупець здійснює оплату товару наступним чином:

- передоплата в розмірі 50% від партії товару згідно рахунку-фактури, на протязі 3 днів з моменту виставлення рахунку;

- залишок 50% - на протязі 20 календарних днів з моменту поставки партії товару.

06.02.2018, Позивач виставив Відповідачу рахунок №149 106.02.2018 на загальну суму 189 900,00 грн.

Виходячи з умов п. 5.2 Договору та рахунку на оплату №149 від 06.02.2018, партією продукції, яку Позивач зобов'язався поставити Відповідачу специфікацією № 2 на поставку продукції від 06.02.2018 до Договору, а Відповідач зобов'язався оплатити, є продукція - мішки поліпропіленові з вкладишем (55x105) -кількості, зазначеній в рахунку на оплату № 149 від 06.02.2018, а саме 25 000 шт.

На виконання умов п. 5.2 Договору Відповідачем 14.02.2018 була здійснена оплата і від партії товару згідно рахунку-фактури № 149 від 06.02.2018 в розмірі 94 950,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2018 № 587.

Позивач здійснив поставку 1-ої партії товару на замовлення покупця, що підтверджується видатковою накладною №246 від 19.02.2018 на загальну суму 56 970,00 грн.

Оплату продукції в розмірі 60% від загальної суми поставки - 34 182,00 грн. Відповідач зобов'язаний був сплатити до 01.03.2018 р. Враховуючи те, що Відповідачем було здійснено попередню оплату в більшому розмірі, як того передбачає договір, тому переплата в сумі 18 990,00 грн. враховано позивачем в розрахунок за поставлений товар за видатковою накладною №126. Залишок боргу за накладною склав 15 192,00 грн., який не сплачено Відповідачем.

Поставку другої партії товару позивачем було здійснено 05.03.2018, що підтверджується видатковою накладною №275 на загальну суму 49 374,00 грн.

Оплату продукції в розмірі 60% від загальної суми поставки - 29 624,40 грн. Відповідач зобов'язаний був сплатити до 25.03.2018 р., але не здійснив остаточний розрахунок за поставлений товар, заборгованість за поставлену 2-у партію товару складає 29 624,40 грн.

Поставку третьої партії товару Позивачем було здійснено 26.03.2018, що підтверджується видатковою накладною №359 на загальну суму 83 556,00 грн.

Отже, партія продукції, передбачена Специфікацією № 2 на поставку продукції від 06.02.2018 до Договору та рахунком на оплату № 149 від 06.02.2018, 50% вартості якої була сплачена Відповідачем платіжним дорученням від 08.02.2018 № 587 на суму 194 950,00 грн., була поставлена Позивачем 26.03.2018, таким чином, строк сплати Відповідачем на користь Позивача залишку 50% вартості партії продукції настав 16.04.2018.

Загальна сума заборгованості Відповідача за поставлений за договором поставки №126 товар складає 94 950,00 грн.

На момент розгляду справи доказів оплати товару у розмірі 94 950,00 грн. відповідачем не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків оплати товару, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 94 950,00грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження Відповідача стосовно того, що між Позивачем та Відповідачем не укладалися ані Специфікація № 2 на поставку продукції від 06.02.2018, а також Додаток № 2 від 06.02.2018 до Договору, відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 5.2 Договору, яким визначили порядок оплати продукції спростовуються матеріали справи, а саме суд проаналізувавши Специфікацію №2 та Додаток № 2, рахунок №149 від 06.02.2018 встановив, що найменування продукції, кількість продукції, ціна за одиницю та загальна вартість продукції збігається з найменування продукції, кількістю продукції, ціною за одиницю та загальною вартістю продукції зазначеної в рахунку №149 від 06.02.2018, який був виставлений на оплату, який в подальшому Відповідачем частково оплачений, а саме у сумі 94 950,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 587 від 08.02.2018. В даному платіжному дорученні в графі призначення платежу зазначено - за мішки поліпропіленові по рахунку №149 від 06.02.2018 (а.с. 17).

Таким чином, часткова оплата Відповідачем рахунку №149 від 06.02.2018, який був позивачем виставлений на підставі Специфікації №2 підтверджує факт його укладання.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Умовами договору (п.6.1.5) визначено, що у разі порушення строків оплати, встановлених п.5.2 договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеня в розмірі 12 638,10 грн. за період з 01.03.2018 по 20.08.2018.

Зважаючи на те, що строк оплати наступив 16.04.2018, отже прострочення платежу почалось з 17.04.2018, а відтак сума пені, яка підлягає задоволенню складає 11 245,72 грн. за період з 17.04.2018 по 20.08.2018.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 928,05 грн. за період з березня по червень 2018 року та 3% річних в розмірі 1104,25 грн. за період з 01.03.2018 року по 20.08.2018 року.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Водночас, суд не може погодитись з розрахунком інфляційних втрат зроблених позивачем з огляду на таке.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Нарахування індексу інфляції у розумінні ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення. І якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю, і може мати при цьому економічну назву "дефляція", то це не змінює її правову природу.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку, при нарахуванні інфляційних втрат позивач не врахував наявність дефляції.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних слід відмовити, в частині стягнення 3% річних позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 983,32 грн. за період з 17.04.2018 по 20.08.2018.

Крім того, представник відповідача просив суд зменшити суму нарахованої неустойки.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, господарський суд має право зменшити розмір санкцій (пені, штрафу).

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винятковості даного випадку, що заявлена до стягнення сума пені є надмірно великою, а також те, що прострочка виконання сталася з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим господарський суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з присудженням до стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 94 950,00 грн., 11 245,72 грн. пені, 3 % річних в розмірі 983 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних слід відмовити.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 6 550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з оплатою професійної правничої допомоги у межах цієї справи, позивач надав: договір №02/04/18 абонентського юридичного обслуговування від 02.04.2018 року, укладений між позивачем та адвокатом Волковою С.Г., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія СХ №000133, акт приймання- здачі робіт від 17.08.2018 року.

З урахуванням розміру позовних вимог та незначної складності розрахунку, підготовлених адвокатом процесуальних документів, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним, отже підлягає задоволенню частково в розмірі 2000 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють наданні розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язковою умовою надання розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які відповідач повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про винятковість випадку, як і не наведено обставин, що роблять неможливим або ускладнюють виконання рішення.

Не надано відповідачем і доказів, які б свідчили, про можливість виконувати рішення суду відповідно до вказаного графіку.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для надання розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД", м. Херсон (73000, м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, 32, ) до Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам'янське (73000, м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, 32, ), про стягнення заборгованості у загальному розмірі 109 620,40 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (51909, м. Кам'янське, вул. С.Х.Горобця, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД" (73000, м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, 32, ) 94 950,00 грн. основного боргу, 11245,72 пені, 983,32 грн. 3% річних, та 1607,69 гривень витрат по сплаті судового збору, 2000,00 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог, в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 928,05 гривень - відмовити.

У задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Відповідно до п.17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.11.2018.

Суддя Ю.Ю. Первушин