ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1910/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5", с. Подвірки
про стягнення 9765975,57 грн
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Сивак А.Ю., дов. від 10.01.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5", с. Подвірки, про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 9765975,57 грн., у тому числі: три проценти річних у сумі 884893,76 грн. та інфляційні втрати у сумі 8881081,81 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 липня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 26 липня 2018 року на 12 годин 30 хвилин.

Протокольною ухвалою від 26 липня 2018 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 04 вересня 2018 року на 10 годин.

01 серпня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхідний № 22311), який суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 вересня 2018 року було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 13 жовтня 2018 року.

Протокольною ухвалою від 04 вересня 2018 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 18 вересня 2018 року на 10 годин 30 хвилин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02 жовтня 2018 року на 11 годин 30 хвилин.

Протокольною ухвалою від 02 жовтня 2018 року на підставі частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 11 жовтня 2018 року до 12 годин.

Протокольною ухвалою від 11 жовтня 2018 року на підставі частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 01 листопада 2018 року до 12 годин.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

13 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем, продавцем) та Публічним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" (відповідачем, покупцем) було укладено договір № 2780/14-ТЕ-32 купівлі - продажу природного газу.

Відповідно до пункту 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та устаном).

Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 10860,0 тис. куб.м.

Фактичні обсяги, що передаються за цим договором у 2014 році, зазначаються щомічно в актах приймання-передачі природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність Публічного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" природний газ на загальну суму 52913902,16 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу: від 31 січня 2014 року, від 28 лютого 2014 року, від 31 березня 2014 року, від 30 квітня 2014 року, від 31 травня 2014 року, від 30 червня 2014 року, від 31 липня 2014 року, 31 серпня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 30 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року.

Згідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських зідносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк І термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його яевиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання І неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 487,18 грн. процентів річних за період з 17 лютого 2015 року по 30 березня 2016 року, 130 648,29 грн. інфляційних за період січня 2015 року - лютого 2016 року, які нараховані за зобов'язаннями листопада 2014 року, 884 406,58 грн. процентів річних за період з 04 лютого 2015 року по 29 січня 2017 року, 8 750 433,52 грн. інфляційних за період лютого 2015 року -грудня 2016 року, які нараховані за зобов'язаннями грудня 2014 року за договором №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03 листопада 2016 року визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплогенеруючих організацій, зокрема врегулювання їх заборгованості за спожиті енергоносії.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" набрав чинності 30 листопада 2016 року після опублікування в Газеті "Голос України" №227 від 29 листопада 2016 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року у справі №922/1109/15 встановлено, що поставлений позивачем за договором №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року природний газ був використаний боржником для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими об'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегулюванню підлягає зокрема кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії.

Частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №127 від 24 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" внесене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії із загальним обсягом кредиторської заборгованості в сумі 359 424 771,89 грн.

Вказаний Реєстр опублікований на офіційному веб-порталі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за посиланням: http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2017/05/Revestr.pdf.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 89 від 12 квітня 2018 року до вказаного Реєстру внесені зміни в частині найменування відповідача (Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5").

На підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь- яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 922/4355/14, від 07 лютого 2018 року у справі №927/1152/16, від 23 січня 2018 року у справі № 914/3131/15, від 15 березня 2018 року у справі №904/10736/16.

Вказане положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не містить застереження про обов'язковість повного погашення заборгованості за всіма періодами поставки, визначеними одним договором сторін або, наприклад, за всіма укладеними сторонами договорами постачання природного газу.

Подібне обмежувальне тлумачення порушувало б один з визначених пунктом 1 частини 1 статті З Закону України "Про ринок природного газу" основних принципів забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу та норми статті 3 Глави II Директиви Європейського Парламенту та Ради Європейського союзу №2009/73/ЄС від 13 липня 2009 року "Про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС", частини 1, частини 3 статті 2 Закону України "Про ринок природного газу" в частині обмеження здійснення газовими підприємствами дискримінації споживачів в тому, що стосується їх прав та обов'язків.

Відповідно до умов пункту 6.1. договору №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року передбачено виникнення грошових зобов'язань з оплати кожного 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу, а отже боржник вправі застосовувати частину 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" по відношенню до кожного окремого поточного газового місяця загального періоду поставки. Крім того, виходячи з такого тлумачення є правомірним пропорційне списання нарахувань у разі часткового погашення боржником до 30 листопада 2016 року заборгованості певного періоду поставки природного газу (в даному випадку боргу за грудень 2014 року).

В постанові від 11 квітня 2018 року у справі №15/5005/153/2012 (номер ЄДРСР 73353977) Верховний Суд дійшов до наступного правового висновку:

"21. Щодо обов'язковості погашення всієї суми боргу для застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

21.1. Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30 листопада 2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

22.2.Тобто, нарахування штрафних та фінансових санкцій можливе лише на несплачену суму заборгованості, в свою чергу, нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на сплачену суму заборгованості суперечить приписам частини 3 статті 7 Закону.".

Таким чином, Верховний Суд відхилив доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не передбачено можливості списання боржником штрафних та фінансових санкцій у разі часткового погашення основної заборгованості по договору до 30 листопада 2016 року.

Станом на 30 листопада 2016 року по договору №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року за даними Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" обліковувався залишок заборгованості за природний газ, спожитий для виробництва теплової енергії, в сумі 13 542 987,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що здійснення розрахунків відповідач обґрунтовує: реєстром платіжних доручень за період з 13 лютого 2014 року по 30 січня 2017 роуц здійснених з рахунку ГУДКСУ у Харківській області в сумі 13 040 382,43 грн., реєстром платіжних доручень за період з 13 лютого 2014 року то 30 січня 2017 року здійснених з рахунку АБ "Кліринговий дім" у загальній сумі 6 446 126,05 грн., реєстром платіжних доручень за період з 13 лютого 2014 року по 30 січня 2017 року здійснених з рахунку ХОУ АТ "Ощадбанк" у сумі 36 601 028,60 грн., листом від 29 грудня 2016 року №01-12/2507 про зміну визначення платежу на оплату за договором на суму 132 251, 68 грн., листом від 17 лютого 2015 року №01-12/267 на суму 472 424, 34 грн., загалом на суму 56 692 213,10 грн.

Інфляційні нарахування та проценти річних на погашену до 30 листопада 2016 року заборгованість за договором №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року станом на 30 листопада 2016 року складали 5 487 181,49 грн. та 598 928,18 грн. відповідно.

На виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" списало з обліку вищезазначені суми інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий на підставі договору №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року, яка була погашена до набрання чинності Законом.

Матеріали справи свідчать про те, що з метою забезпечення одночасного списання вищезазначених сум інфляційних нарахувань та процентів річних відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з листом №01-12/2449 від 22 грудня 2016 року з пропозицією узгодити та списати інфляційні нарахування та проценти річних, нараховані на заборгованість за природний газ, спожитий на підставі договорів №1899/14-БО-32 від 19 грудня 2013 року, №2780/14-КП-32 від 13 лютого 2014 року, №3286/15-ТЕ-32 від 25 грудня 2014 року у вищезазначених розмірах.

Листом №26-301/1.2-17 від 17 січня 2017 року позивач повернув без розгляду оригінал листа відповідача від 22 грудня 2016 року з огляду на те, що товариство не було внесене до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем безпідставно нараховані 487,18 грн. три проценти річних, 130648,29 грн. інфляційних втрат на заборгованість листопада 2014 року та 832982,36 грн. три проценти річних, 8628546,64 грн. інфляційних втрат на частину заборгованості грудня 2014 року.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частни 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов*язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2599,67 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) боргу у загальній сумі 173311,10 грн., у тому числі: 51424,22 грн. три проценти річних, 121886,88 грн. інфляційних втрат, а також 2599,67 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статтей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 12.11.2018 р.

Суддя П.В. Хотенець