РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2018Справа №910/11738/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного підприємства "Будіндустрія-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд"

про стягнення 156 811,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Приватне підприємство "Будіндустрія-1" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" про стягнення 156 811,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не в повному обсязі виконано свої зобов'язання перед позивачем з оплати поставленого згідно Договору поставки №17/05/05-1 від 05.05.2017 товару, у зв'язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" виникла заборгованість перед Приватним підприємством "Будіндустрія-1" у розмірі 141 456,89 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання позивачем нараховано за період з 08.05.2018 по 22.08.2018 до стягнення 3% річних у розмірі 1 232,00 грн. та пеню у розмірі 14 122,43 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2018 відкрито провадження у справі №910/11738/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 06.09.2018 була надіслана відповідачу на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 29), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення №177 дана ухвала вручена відповідачу 10.09.2018.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

05.05.2017 між Приватним підприємством "Будіндустрія-1" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" (покупець) укладено Договір поставки №17/05/05-1 (надалі - Договір), в порядку та на умовах якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця будівельні матеріали, а саме: товарний бетон, гарцовку, розчин цементний, розчин кладочний, керамзитбетон, гранітну суміш, щебінь, пісок (товар), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити переданий товар в порядку та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставка (передача у власність) товару в рамках і на підставі цього договору здійснюється окремими партіями. Кількість, асортимент, номенклатура, строк, а також інші умови поставки відповідної партії товарів визначаються сторонами додатково на підставі поданих покупцем заявок.

Загальна ціна товару не обмежується та дорівнює сумарній вартості фактично поставленого товару покупцю. В ціну товару включається податок на додану вартість (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору ціна на товар та маркування погоджується сторонами в рахунках-фактурах або видаткових накладних на кожну окрему поставку партії товару.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі - 100% попередньої оплати перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника; - шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника протягом 2-х днів з дати відвантаження товару.

У пункті 6.3 Договору сторонами було погоджено, що у разі порушення покупцем строків оплати товару більш ніж на 10 робочих днів постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання до дати фактичної оплати, в будь-якому випадку не вище подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення за кожний день затримки.

У п. 9.6 Договору зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2017, але до повного виконання обов'язків за даним договором. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити його дію, дія договору автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача, що ним на виконання своїх зобов'язань за Договором було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 141 456,89 грн., а відповідачем не виконано свого зобов'язання з оплати вказаного товару, тому Приватне підприємство "Будіндустрія-1" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" наявну заборгованість з оплати товару, також 3% річних у розмірі 1 232,00 грн. та пеню у розмірі 14 122,43 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи підписаних представниками та скріплених печатками сторін видаткових накладних позивачем було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 169 092,35 грн., а саме:

- відповідно до видаткової накладної №101206 від 12.10.2017 - товар на суму 6 468,00 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №101304 від 13.10.2017 - товар на суму 6 468,00 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №101707 від 17.10.2017 - товар на суму 20 244,06 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №101802 від 18.10.2017 - товар на суму 20 180,16 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №101905 від 19.10.2017 - товар на суму 20 180,16 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №102312 від 23.10.2017 - товар на суму 20 244,06 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №102402 від 24.10.2017 - товар на суму 20 244,06 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №102506 від 25.10.2017 - товар на суму 20 244,06 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №102606 від 26.10.2017 - товар на суму 13 496,04 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №103003 від 30.10.2017 - товар на суму 13 496,04 грн.

- відповідно до видаткової накладної №103110 від 31.10.2017 - товар на суму 7 827,71 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 2.4 Договору зазначається, що розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі - 100% попередньої оплати перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника; - шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника протягом 2-х днів з дати відвантаження товару.

Враховуючи, що у п. 2.4 Договору не встановлено єдиного строку виконання відповідачем обов'язку з оплати товару, поставленого позивачем, та будь-яких пояснень щодо такого строку сторонами суду не надано, суд дійшов висновку, що відповідач у будь-якому випадку зобов'язаний був оплатити товар, поставлений позивачем за спірними видатковими накладними протягом 2-х днів з дати відвантаження товару.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат за Договором, однак, з наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості вбачається, що у спірному періоді (з 12.10.2017 по 07.05.2018) відповідачем були сплачені позивачу грошові кошти у загальному розмірі 278 518,00 грн., частина з яких, а саме - 250 882,54 грн. були враховані позивачем в оплату товару, поставленого позивачем в іншому періоді (до 12.10.2017), а решта (27 635,46 грн.) - в рахунок оплати товару, поставленого за спірними видатковими накладними, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість з оплати товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними, у розмірі 141 456,89 грн.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач своїм правом на спростування вказаних обставин (факту поставки за Договором та суми поставленого позивачем товару, розміру сплачених грошових коштів та порядку їх зарахування позивачем) не скористався. Доказів сплати грошових коштів у розмірі 141 456,89 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Приватного підприємства "Будіндустрія-1" за Договором (за спірними видатковими накладними) у сумі 141 456,89 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, а враховуючи дати видаткових накладних, згідно яких поставлявся Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" товар у спірний період, положення п. 2.4 Договору та ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати поставленого йому товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Будіндустрія-1" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" суми основного боргу у розмірі 141 456,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 14 122,43 грн. та 3% річних у розмірі 1 232,00 грн., нараховані відповідачу за прострочення грошового зобов'язання у період з 08.05.2018 по 22.08.2018.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 6.3 Договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати товару більш ніж на 10 робочих днів постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання до дати фактичної оплати, в будь-якому випадку не вище подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення за кожний день затримки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем простроченого виконання зобов'язання з оплати товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними, більше ніж на 10 робочих днів, а відтак нарахування позивачем пені в порядку п. 6.3 Договору є обґрунтованим.

При цьому, суд зазначає, що умова п. 6.3 Договору про нарахування пені до дати фактичної оплати товару, по суті, встановлює інший період нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано).

Таким чином, суд вважає правомірним визначений позивачем у розрахунку пені період нарахування (з 08.05.2018 по 22.08.2018).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства "Будіндустрія-1" в частині стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" пені у розмірі 14 122,43 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 232,00 грн., нараховані за період з 08.05.2018 по 22.08.2018.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства "Будіндустрія-1" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" 3% річних у розмірі 1 232,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на відповідача з огляду на задоволення позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Будіндустрія-1" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Екобуд" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 29; ідентифікаційний код 41205098) на користь Приватного підприємства "Будіндустрія-1" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, приміщення 7; ідентифікаційний код 34763197) суму основного боргу у розмірі 141 456 (сто сорок одна тисяча чотириста п'ятдесят шість) грн. 89 коп., пеню у розмірі 14 122 (чотирнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 1 232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 352 (дві тисячі триста п'ятдесят дві) грн. 17 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 08.11.2018.

Суддя Р.В. Бойко