ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2347/18
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Каюков Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 27.02.2018 р.

відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю № 02-21/12128 від 19.10.18 р.

3-ї особи: не зявився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, м. Красноград, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області, м. Красноград, про стягнення коштів у розмірі 1 192 122,38 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2347/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації, м. Красноград, про стягнення 196 424,58 грн. 3% річних та 995 697,80 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача судовий збір у розмірі 17 881,84 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 вересня 2018 року. Водночас, вказаною ухвалою залучено до участі у справі Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Протокольними ухвалами суду від 17 вересня 2018 року судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідь позивача на відзив на позовну заяву, пояснення третьої особи, на підставі ст. ст. 42, 165, 166, 168, 169, 170, 232 ГПК України; встановлено відповідачу строку до 03 жовтня 2018 року на подання до суду заперечень; задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання на 09 жовтня 2018 року, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, п. 2 ч. 2 ст. 202, п. 1 ч. 2 ст. 183 ГПК України. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" в задоволенні клопотання (вх. № 26806 від 14 вересня 2018 року) про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 09 жовтня 2018 року, протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 жовтня 2018 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 22 жовтня 2018 року по розгляду даної справи судом було оголошено перерву до 12 листопада 2018 року, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України. 12 листопада 2018 року розгляд справи, відповідно ч. 6 ст. 216 ГПК України, продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву. В призначене судове засідання з'явився представник позивача та відповідача, третя особа, свого уповноваженого представника в дане судове засідання не напрала, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, у своїх поясненнях третя особа, просила суд розглядати справу без участі представника. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

31 грудня 2015 року, між позивачем (постачальник) та відповідачем (платник) було укладено договір № 58-С про взаємне співробітництво та фінансування субсидій населення. Відповідно, до п.п.1.1, 1.2, 1.3 договору, предметом цього договору є взаємне співробітництво між сторонами в частині обміну інформацією, пов'язаною з нарахуванням населенню субсидій за послуги із споживання природного газу та фінансування субсидій населенню. Згідно з умовами договору постачальник здійснює постачання природного газу, надалі газ, населенню, яке отримує субсидії, а платник, в межах затверджених планових асигнувань та при надходженні субвенції з державного бюджету, здійснює проведення розрахунків нарахованих субсидій, пов'язаних із споживанням природного газу населенню, відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20 (зі змінами) та постави КМУ від 04.03.2002 року № 256 (зі змінами). Сума договору складається із вартості нарахованих субсидій за послуги постачальника, наданих населенню щомісяця та підтверджених актом звіряння. Постачальник зобов'язується, постачати в 2016 р. газ населенню, яке отримує субсидії. Щомісячно, до 10 числа місяця, що слідує за звітним, складати та надавати управлінню для підписання акти звіряння в частині наданих субсидій населенню. Управління зобов'язується, щомісяця до 1 числа місяця, що настає за звітним, надавати постачальнику DBF файл обмін в електронному вигляді з супровідним листом про фактичне нарахування у звітному місяці розмірів субсидій для населення. При надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовувати постачальнику вартість послуг, наданих отримувачам субсидій, та підтверджених актом звіряння (п.п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.2, 2.2.1, 2.2.3 договору). Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір набирає чинності з 1 січня 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням газу населенням - до повного виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2016 році та на початку 2017 року, уклав спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (СПР), підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут", ПАТ "Харківгаз", ПАТ "Укртрансгаз", НАК "Нафтогаз України". Згідно з вищевказаними протокольними рішеннями сторони уклали їх з метою погашення взаємної заборгованості. Так, відповідно до розділів 1 вищевказаних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". У розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність виконання сторонами цього рішення. Відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання. природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме: - СПР № 756 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 2 284 806,00 грн.; - СПР № 754 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 4 569 612,00 грн.; - СПР № 755 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 8 018 910,00 грн.; - СПР № 2015 від 22 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 1 592 000,00 грн.; - СПР № 2010 від 22 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 3 655 153,00 грн.; - СПР № 2073 від 28 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 1 732 205,57 грн.; - СПР № 2259 від 08 вересня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 1 827 200,00 грн.; - СПР № 2646/у від 26 жовтня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 295 196,00 грн.; - СПР № 2013 від 22 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 8 871 920,08 грн.; - СПР № 515 від 20 січня 2017 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Красноградському району 31 216 668,74 грн. Як вказує позивач, відповідач всупереч положенням норм чинного законодавства у встановлений строк кошти за надані послуги з газопостачання по субсидіям відшкодував несвоєчасно, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку № 256). Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок № 20). Відповідно до п. 6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20). Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03 серпня 2015 року №493/688 (далі - Порядок № 493). Згідно з п. 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників га/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг). Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (п.2.5 Порядку № 493). Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг (п.п. 7, 8 Порядку № 256 в редакції чинній на момент виникнення зобов'язань). Відповідно до частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України. Окрім того, листом від 30 червня 2011 року №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, ати цивільного законодавства, інші юридичні факти. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого сума 3% річних складає 196 424,58 та інфляційних втрат складає 995 697,80 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 196 424,58 грн. 3% річних та 995 697,80 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі, так як умови укладеного договору ним виконувалися без порушень чинного законодавства України, а відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не несе відповідальності за борговими зобов'язаннями держави, що виходять за межі відповідних бюджетних призначень є необґрунтованим, з огляду на наступне. По-перше, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання субсидії, оскільки правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про державний бюджет на відповідний рік", в тому числі Порядків №№ 493, 256, 20. Тому, незалежно від того, що між сторонами укладений господарський договір, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, які умови передбачили сторони у договорі. По-друге, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відповідно до п. 3 Порядку № 256, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Красноградського району Харківської області є Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій. По-третє, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню Красноградського району Харківської області, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України. У зв'язку з цим Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 17 881,84 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 50, 73-80, 86, 123, 129, 194, 195, 196, 201, 207, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (63304, Харківська обл., Красноградський район, м. Красноград, вул. Бєльовська, буд. 84, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) 196 424,58 грн. 3% річних, 995 697,80 грн. інфляційний втрат та 17 881,84 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 20.11.2018 р.

Суддя ОСОБА_3

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/