ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа№ 901/2027/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Булгаров О.О., адвокат, довіреність № б/н від 23.02.2018;

від відповідача - Гаврюшенко В.В., адвокат, довіреність № 17/2018 від 21.03.18;

від Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2018 про задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" про видачу дубліката наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13 (суддя Заєць Д.Г.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" до акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2013 року у справі №901/2027/13 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 604992,00 грн. основного боргу, 2928,84 грн. 3% річних за договором поставки №647 від 20.06.2012 року, 128412,00 грн. основного боргу, 2068,66 грн. 3% річних за договором поставки №433 від 11.05.2012 року та 14768,03 грн. судового збору; в задоволенні позову в частині стягнення 7322,11 грн. пені за договором поставки №647 від 20.06.2012 року та стягнення 5171,66 грн. пені за договором поставки №433 від 11.05.2012 року відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2013 року у справі № 901/2027/13 12.08.2013 року видано відповідний наказ.

До Господарського суду Київської області від товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" надійшла заява про видачу дубліката наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/2027/13 від 12.08.2013 року, згідно якої позивач просить суд видати дублікат наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим по справі №901/2027/13 від 12.08.2013 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.04.2018 у справі №901/2027/13 заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" про видачу дубліката наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року задоволено; ухвалено видати дублікат наказу господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/2027/13 від 12.08.2013 року про стягнення з публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Лтд" 604992,00 грн. 00 коп. основного боргу, 2928,84 грн. 84 коп. 3% річних за договором поставки №647 від 20.06.2012 року, 128412,00 грн. 00 коп. основного боргу, 2068,66 грн. 66 коп. 3% річних за договором поставки №433 від 11.05.2012 та 14768,03 грн. 03 коп. судового збору.

Суд першої інстанції, з огляду встановлення обставин не пропущення строку пред'явлення наказу до виконання, дійшов висновку про задоволення заяви позивача про видачу дубліката наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2018 у справі №901/2027/13 та відмовити у задоволенні заяви позивача.

Так, апелянт вважає, що заявником було подано до суду заяву про видачу дублікату наказу після закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Також, скаржник вказує на те, що оригінал вказаного наказу було втрачено з дати початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, тобто з 20.02.2014р.

В ході розгляду зазначеної апеляційної скарги апелянтом було подано клопотання про виклик і допит, як свідка, Коваля В.І. - директора товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Лтд", а також клопотання про винесення окремої ухвали за наявними ознаками складання службовими особами Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві завідомо неправдивих офіційних документів (довідки - відповіді №дв/32 від 20.10.2017 та №дв/32 від 18.10.2017) та ознаками втручання службовими особами Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в роботу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про повідомлення органу досудового розслідування - Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України та ст. 361 КК України.

Колегія суддів, розглянувши вказані клопотання, дійшла висновку про відмову у їх задоволенні, з огляду на наступне.

Щодо клопотання про виклик і допит, як свідка, Коваля В.І. - директора товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Лтд", слід зазначити наступне.

Так, заявник просить викликати та допитати вказану особу з метою з'ясування обставин щодо термінів та порядку отримання товариством з обмеженою відповідальністю "Марко Лтд" спірного виконавчого документу з тимчасово окупованої території АР Крим та подальшого подання його до державної виконавчої служби.

Частиною 1 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти (ч. 1 ст.89 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, згідно наведених положень Господарського процесуального кодексу України передумовою виклику свідку для допиту є суперечливість обставин, викладених свідком у заяві, іншим доказам, або у разі наявності у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Будь - які заяви вказаного свідка у матеріалах даної справи відсутні.

Також, колегією суддів враховується, що згідно положень ч. 1 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку спірні обставини щодо подачі наказу до виконання, відкриття виконавчого провадження, інші процесуальні дії при здійсненні виконавчого провадження мають підтверджуватися письмовими доказами, і відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України показання свідка (керівника юридичної особи позивача) не можуть бути допустимими.

Більш детально щодо доводів апелянта в наведеній частині буде зазначено судом нижче у даній постанові.

Крім цього, згідно частин 1 та 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи наведене, скаржник для доведення обґрунтованості своєї позиції не був позбавлений права на подання відповідних доказів.

Апелянт зі свого боку не вжив заходів для отримання письмових доказів та подачі їх до суду, які б могли вплинути на розгляд по суті заяви про видачу дублікату наказу.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні клопотання відповідача про виклик і допит, як свідка, Коваля В.І. - директора товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Лтд" колегією суддів відмовляється за необґрунтованістю.

Стосовно клопотання про винесення окремої ухвали про повідомлення органів досудового розслідування про ознаки кримінального правопорушення, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (частина 3 вказаної статті).

Колегією суддів, наразі при розгляді апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2018 про задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" про видачу дубліката наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13 не встановлено у діянні службових осіб Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ознак кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, у разі якщо відповідач вважає наявними ознаки саме кримінального правопорушення у діях службових осіб Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, то він не позбавлений права самостійно звернутися органу досудового розслідування з відповідним повідомленням.

З огляду на викладене, колегією суддів відмовляється у задоволенні вказаного клопотання.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від органу державної виконавчої служби до суду не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення ВДВС, а також з урахуванням того, що неявка його представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Центральним відділом Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим відкрито виконавче провадження ВП№39610222 з виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим 12.08.2013 року у справі №901/2027/13, що підтверджується постановою від 04.09.2013 року про відкриття виконавчого провадження.

Територія Автономної Республіки Крим з 20.02.2014 року визначається тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Із настанням вказаної дати на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим діяльність державних органів, утворених відповідно до Конституції і Законів України, є неможливою.

Так, згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на вказані норми Закону, акти (рішення, документ) видані виконавчими органами Російської Федерації на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим з виконання наказу суду, виданого на виконання рішення у даній справі, були б недійсними і не створювали б правових наслідків.

Враховуючи зазначене, стягувачем 07.12.2015 року подано заяву (вх. №001-2/206 від 03.12.2015 року) до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про відновлення виконавчого провадження ВП№39610222 (відкритого Центральним ВДВС Сімферопольського міського управління юстиції) з оригіналом наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13.

Згодом, а саме 29.09.2017 року стягувач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного відділу управління юстиції у м. Києві з листом №2359, в якому просив повідомити інформацію щодо стану виконавчого провадження ВП №39610222.

Листом від 18.10.2017 року №д/в 32 Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив наступне. Перевіркою журналу реєстрації загальної кореспонденції Відділу встановлено, що 07.12.2015 року до Відділу стягувачем подано заяву про відновлення виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого документа. Працівником підрозділу з обліку і доставки документів Відділу зазначену заяву стягувача передано державному виконавцю Козловському Г.В. Проте, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 18.10.2017 року зазначений виконавчий документ на виконанні у Відділі не перебуває. Відібрати пояснення у державного виконавця Козловського Г.В. з приводу місцезнаходження виконавчого документу не виявляється можливим, через звільнення останнього з займаної посади. У зв'язку з викладеним, стягувачу запропоновано звернутись до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документу.

Крім цього, Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20.10.2017 видано довідку, в якій зазначено аналогічні обстави, що і у листі, та вказано, що виконавчий документ є втраченим.

Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, наказ у справі №901/2027/13 від 12.08.2013 року прийнятий до виконання та відкрито виконавче провадження.

Враховуючи втрату Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20.10.2017 наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13, про що позивач дізнався лише з листа ВДВС від 18.10.2017, він звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу його дублікату.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви позивача про видачу дублікату наказу, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Апелянт вважає, що заявником було подано до суду заяву про видачу дублікату наказу після закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не погоджується із наведеними доводами, з огляду на наступне.

У ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження) визначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Із матеріалів справи вбачається, що стягувач звертався до Центрального відділу Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, а також вбачається, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39610222, однак, доказів завершення виконавчого провадження матеріали справи не містять, у зв'язку із чим строк пред'явлення виконавчого документу до виконання вважається перерваним.

Так, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про завершення виконавчого провадження №39610222, відкритого на примусове виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/2027/13.

Таким чином, враховуючи те, що виконавчий документ було пред'явлено до виконавчої служби та він знаходився на виконанні спочатку у Центральному відділі Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, а потім у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а доказів завершення виконавчого провадження, не надано, строк пред'явлення вказаного виконавчого документа до виконання не сплинув.

При цьому, слід зазначити про помилковість позиції апелянта стосовно того, що строк пред'явлення вказаного виконавчого документу до виконання після переривання (тобто після звернення стягувача до Центральному відділі Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим) встановлюється з дня визнання території Автономної Республіки Крим тимчасово окупованою, а саме з 20.02.2014р.

Так, вказаний строк пред'явлення документа до виконання було перервано лише пред'явленням виконавчого документу до виконання до Центральному відділі Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Повторно свій перебіг вказаний строк не розпочав з огляду на не завершення виконавчого провадження та перебування наказу на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, а згодом у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Отже, доводи апелянта про сплив строку пред'явлення наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13 відхиляються колегією суддів з огляду на все вищевикладене.

Як вже було вказано, листом від 18.10.2017 року №д/в 32 Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив про те, що перевіркою журналу реєстрації загальної кореспонденції Відділу встановлено, що 07.12.2015 року до Відділу стягувачем подано заяву про відновлення виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого документа. Працівником підрозділу з обліку і доставки документів Відділу зазначену заяву стягувача передано державному виконавцю Козловському Г.В. Проте, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 18.10.2017 року зазначений виконавчий документ на виконанні у Відділі не перебуває. Відібрати пояснення у державного виконавця Козловського Г.В. з приводу місцезнаходження виконавчого документу не виявляється можливим, через звільнення останнього з займаної посади.

Крім цього, Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20.10.2017 видано довідку, в якій зазначено аналогічні обстави, що і у листі, та вказано, що виконавчий документ є втраченим.

З наведеного слідує, що Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13 було втрачено.

Посилання скаржника на те, що оригінал вказаного наказу було втрачено з дати початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, тобто з 20.02.2014р., не знайшли свого підтвердження матеріалами даної справи, оскільки у своєму листі від 18.10.2017 року №д/в 32 Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві підтвердив обставини подання стягувачем до виконавчої служби оригіналу зазначеного наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13.

Зворотного належними доказами не доведено.

Стосовно зазначення апелянтом про те, що оскільки згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, наказ у справі №901/2027/13 від 12.08.2013 року прийнятий до виконання Центральним відділом Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим та відкрито виконавче провадження, а також має статус - "зупинено", що на думку скаржника, свідчить про не повернення стягувачу наказу та відповідно неможливість у зв'язку з цим його пред'явлення в подальшому до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, слід зазначити наступне.

Як вже вказувалося, і наведені обставини підтверджені листом та довідкою Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, згідно яких стягувачем подано заяву про відновлення виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого документа. Працівником підрозділу з обліку і доставки документів Відділу зазначену заяву стягувача передано державному виконавцю Козловському Г.В. після чого і було встановлено втрату вказаного виконавчого документу.

Перебування виконавчого провадження у статусі "зупинено" навпаки виключає можливість висновку про закінчення строку з дня пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Таким чином, враховуючи втрату Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013 року у справі №901/2027/13 та з огляду на те, що строк пред'явлення його до виконання на момент подання заяви про видачу дублікату наказу не сплив, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення судом першої інстанції заяви позивача.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 326 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення є обов'язковими до виконання усіма органами, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Також, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по даній справі, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чижов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пар. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2018 у справі №901/2027/13 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію ухвали Господарського суду Київської області від 24.04.2018 у справі №901/2027/13.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 15.11.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко