ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1061/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (09630, Київська обл., Рокитнянський р-н., с. Бирюки, вул. Садова, буд. 75)

про стягнення 673361,83 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017 р.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Котовська Т.О. (довіреність б/н від 01.02.2018 р.);

від відповідача: Кузьменко С.В. (ордер КС № 386082 від 13.08.2018 р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (далі - ТОВ "Красилівський ливарний завод", відповідач) про стягнення 673361,83 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо поставки останнім товару відповідно до договору поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 473194,20 грн. штрафу та 200167,63 грн. пені, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.06.2018 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та підготовче засідання призначено на 16.07.2018 р.

Підготовче засідання відкладалось.

13.08.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано відзив на позовну заяву б/н від 13.08.2018 р. (вх. № 15594/18 від 13.08.2018 р.), за змістом якого відповідач заперечує щодо доводів позивача, викладених у позові, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Серед іншого, відповідач зазначив, що ТОВ "Красилівський ливарний завод" порушив умови договору в частині своєчасної поставки товару внаслідок того, що на ринку України в той період був відсутнім брухт чавуну, який є основною сировиною для виробництва колодок чавунних вагонних гальмівних.

27.08.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив № НХ12/2308 від 23.08.2018 р. (вх. № 17559/18 від 27.08.2018 р.), за змістом якої позивач зазначає, що неможливість укладання договору на закупівлю брухту не є умовою, що звільняє відповідача від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов'язань за договором, та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

03.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № НХ12/2908 від 29.08.2018 р. ( вх. № 18073/18 від 03.09.2018 р.) про відкладення розгляду справи.

03.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № НХ12/2908/1 від 29.08.2018 р. ( вх. № 18090/18 від 03.09.2018 р.) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2018 р. було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення б/н від 10.09.2018 р. (вх. № 18812/18 від 12.09.2018 р.), за змістом якого відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на те, що умови договору поставки були порушені відповідачем внаслідок обставин, які не залежали від нього. Також відповідач зазначає, що задоволення позовних вимог у повному обсязі призведе до негативних наслідків у його господарській діяльності, а саме - до зупинення діяльності підприємства.

20.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 20.09.2018 р. (вх. № 19358/18 від 20.09.2018 р.) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.09.2018 р. було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 18.10.2018 р. (вх. № 30287/18 від 18.10.2018 р.), за змістом яких відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що у випадку, коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Відповідач зазначав, що про відсутність сировини і неможливість здійснити своєчасну поставку колодок чавунних відповідач неодноразово повідомляв позивача. Зокрема, ТОВ „Красилівський ливарний завод" зверталося до позивача 14.11.2017 р. з листом № 14/11-01, в якому відповідач просив позивача реалізувати йому брухт чавуну. Поряд з цим, відповідач зазначив, що в грудні 2017 року позивач уклав договір про поставку металобрухту на адресу відповідача, але не виконав його умови. Так, 27.12.2017 р. між ТОВ „Красилівський ливарний завод" та ПАТ „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" було укладено договір поставки № ОД/НХ-17-587/дНЮ, предметом якого є поставка брухту чорних металів відповідно до ДСТУ 4121-2002 на загальну суму 4057725,00 грн., однак 29.12.2017 р. позивачем було поставлено на адресу ТОВ „Красилівський ливарний завод" металобрухт лише на загальну суму 343870,94 грн.

Також відповідач наголошував, що за неналежне виконання зобов'язання з поставки він за умовами договору має сплатити штраф у розмірі 20 % та пеню, розмір яких є надмірно великим, і їх сплата призведене до негативних наслідків для товариства, у зв'язку з чим відповідач, посилаючись на приписи ст. 233 ГК України, і просив суд зменшити розмір санкцій.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.10.2018 р. було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.11.2018 р.

22.10.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № НХ12/1910 від 19.10.2018 р. (вх. № 30539/18 від 22.10.2018 р.) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі № 911/1061/18, призначеного на 08.11.2018 р., у режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Одеської області (65119, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29).

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.10.2018 р. було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 08.11.2018 р. представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримувала, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій заперечувала; представник відповідача у судовому засіданні підтримувала клопотання про зменшення штрафних санкцій, а також заперечувала проти стягнення з ТОВ „Красилівський ливарний завод" пені.

У судовому засіданні 08.11.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

09.10.2017 р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (постачальник) було укладено договір поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ, відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною.

Пунктом п. 1.2 договору визначено найменування товару: колодка гальмівна чавунна фосфориста типу «Ф».

Згідно з п.п. 5.1- 5.3 договору товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток № 2 до договору). В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 3 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом - (03855) 4-42-33; електронною поштою - , листом за адресою: 09630, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Бирюки, вул. Садова, 75). У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки.

Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010 (п. 5.6 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору передбачено, що загальна сума по договору 3937992,00 грн., у тому числі - ПДВ 20% 656332,00 грн.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі.

Згідно з п. 7.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються у наступному порядку: частина вартості поставленого товару без врахування податку на додану вартість у її розмірі, а саме 80% вартості поставленого товару, оплачується протягом 10 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної; частина вартості товару, що відповідає розміру ПДВ із операції з його поставки, а саме 20% вартості поставленого товару, оплачується протягом 10 календарних днів з дати отримання замовником податкової накладної.

Приписами п. 11.3 договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки; за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого в строк товару.

Термін дії договору встановлений з моменту його підписання і до 31.12.2017 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань (п. 16.2 договору).

На виконання умов договору поставки сторони підписали специфікацію на товар № 1 (додаток № 1 до договору) та графік поставки (додаток № 2 до договору).

Відповідно до умов специфікації постачальник мав поставити замовнику колодки гальмівні чавунні фосфористі типу "Ф" кількістю 12400 штук за ціною 317,58 грн. (з ПДВ за шт.) на загальну суму 3937992,00 грн.

Згідно з графіком поставки колодки мали бути поставлені замовнику в IV кварталі 2017 року.

17.10.2017 р. замовником було направлено на адресу постачальника письмову заявку на поставку регіональній філії "Одеська залізниця" всієї кількості, обумовленої умовами договору та специфікації, товару на суму 3937992,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" було частково поставлено регіональній філії "Одеська залізниця" товар на суму 1572021,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 348 від 27.12.2017 р. на суму 476370,00 грн., № 345 від 28.12.2017 р. на суму 101625,60 грн., № 335 від 22.12.2017 р. на суму 82570,80 грн., № 328 від 19.12.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 316 від 04.12.2017 р. на суму 190548,00 грн., № 311 від 27.11.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 304 від 17.11.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 294 від 10.11.2017 р. на суму 190548,00 грн., № 284 від 30.10.2017 р. на суму 53988,60 грн.

Отже, враховуючи умови договору та специфікації № 1 на товар, відповідно до яких сторони погодили загальну кількість товару, що постачається, з урахуванням письмової заявки замовника від 17.10.2017 р., відповідач недопоставив позивачу товар на загальну суму 2365971,00 грн.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017 р., позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача передбачених договором штрафних санкцій.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

При цьому, згідно системного аналізу приписів ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Закінчення строку дії двостороннього правочину, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 904/5381/14 та від 21.12.2016 р. у справі № 905/2187/13).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач доказів поставки позивачу всієї кількості товару у встановлений договором поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017 р. строк суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначалось вище, приписами п. 11.3 договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки; за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого в строк товару.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник відповідача зазначала про те, що чинним законодавством і, зокрема, статтею 549 ЦК України неустойка у вигляді пені за невиконання негрошового зобов'язання не передбачена.

Зокрема, представник відповідача наголошувала на тому, що в п. 11.3 договору сторони передбачили відповідальність у вигляді сплати пені, яка настає за неналежне виконання постачальником саме негрошового зобов'язання (затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі), а ст. 549 ЦК України пов'язує застосування неустойки у вигляді пені лише з невиконанням грошових зобов'язань.

З приводу наведених заперечень представника відповідача суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. 22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було прийнято рішення про утворення ПАТ «Українська залізниця», 100 % акцій якого закріплюються в державній власності на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття.

Отже, позивач у даній справі є суб'єктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України.

Таким чином, передбачена умовами договору, а саме - пункту 11.3, відповідальність постачальника у вигляді пені не суперечить у даному випадку приписам чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, з долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені, нарахованої позивачем за період з 29.12.2017 р. до 04.04.2018 р. на суму 2365971,00 грн. в сумі 200167,63 грн., є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 20% штрафу, слід зазначити, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 20% штрафу в розмірі 473194,20 грн., нарахованого у відповідності до п. 11.3 договору, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума штрафу є арифметично вірною та обґрунтованою, у зв'язку з чим штраф підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідач факт порушення зобов'язання з поставки товару, передбаченого умовами договору від 09.10.2017 р., визнав, доказів сплати штрафних санкцій на користь позивача не надав.

Водночас, відповідач у своїх запереченнях б/н від 10.09.2018 р. (вх. № 18812/18 від 12.09.2018 р.), а також письмових та усних поясненнях просив суд про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій.

Суд, розглянувши вищевказану заяву відповідача, дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для її задоволення з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Отже, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Відповідач зазначав, що реалізовуючи свої права та інтереси, суб'єкти підприємницької діяльності вступають у господарські правовідносини, беруть на себе зобов'язання, набувають право вимагати виконання зобов'язань від інших осіб. А відтак, виникає питання гарантування того, що зобов'язання будуть належним чином виконані (забезпечення виконання зобов'язання). В окремих випадках, сторони встановлюють надто високий рівень штрафних санкцій. Такий факт має місце в даному випадку, адже за неналежне виконання зобов'язання з поставки, відповідач має сплатити штраф у розмірі 20 % та пеню. У даному випадку, за твердженням відповідача, у нього виникла несподівана ситуація і сплата нерозмірних штрафних санкцій стала для відповідача великою проблемою.

Відповідно до приписів ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідач зазначав, що одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція грунтується на рішенні Конститутиційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. У цій справі суд, дійшовши висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявлених штрафних санкцій має бути зменшена і підлягає стягненню в меншому розмірі.

У даній же справі відповідач не виконав зобов'язання частково, повідомляв про це позивача, намагався виконати умови договору. З боку позивача були затримки у розрахунку за поставлений товар, але позови до суду з боку відповідача не заявлялися, оскільки відповідач розумів, що підприємство є державним і не завжди своєчасно фінансується.

Водночас, на підприємстві відповідача працює близько 80 осіб, кожного місяця за виконану роботу вони отримують заробітну плату і утримують свої родини, відповідач є підприємством промислового сектору. Продукція, яку виготовляє відповідач є потрібною, в тому числі - для залізниці. Таких підприємств в Україні лише декілька - ТОВ „Будком", Ніжинський механічно-дослідний завод і відповідач, інші підприємства - це виробники із Росії та Білорусії. Відповідач переконаний, якщо зупиниться діяльність його підприємства, то на ринок увійде підприємство іншої держави, а економіка нашої країни в цілому відчує негативні наслідки.

З огляду на викладене відповідач просив суд застосувати принцип розумності та зменшити заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції.

Слід зазначити, що, як зазначалося вище, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вбачається із заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, останнім належними та допустимими доказами не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем пені та штрафу.

Зокрема, ТОВ „Красилівський ливарний завод" не надало суду доказів того, що порушення умов договору поставки сталося внаслідок того, що на ринку України саме в цей період мала місце відсутність брухту чавуну, який, за твердженням відповідача, є основною складовою для виготовлення колодок чавунних.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у повному обсязі.

Решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» (09630, Київська обл., Рокитнянський район, с. Бирюки, вул. Садова, 75, код 36500140) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 40081200) 473194 (чотириста сімдесят три тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 20 коп. штрафу, 200167 (двісті тисяч сто шістдесят сім) грн. 63 коп. пені, 10100 (десять тисяч сто) грн. 43 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 19.11.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна