ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 Справа № 914/1160/18

Господарський суд Львівської області в складі судді Гоменюк З.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району, м.Яворів Львівської області

про стягнення 124893,60 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з?явився;

від відповідача ОСОБА_2.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення до відповідача ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення заборгованості в розмірі 124893,60 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив наступне.

08.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення (виконавець) та ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційною частиною району (замовник) укладено договір про надання послуг №59, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов?язується надати такі послуги: «Гідродинамічне очищення з відновленням дебіту артезіанської свердловини ОСОБА_1 КЕЧ району №30/10 в/м №30».

Згідно із п.1.3. договору, надані послуги за цим договором передаються виконавцем замовнику на підставі акту здачі-приймання наданих послуг, який підписується обома сторонами. У цьому договорі під актом сторони розуміють акти складені за типовою формою КБ-2в та довідки складені за типовою формою КБ-3.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна сума договору складає 124893,60 грн.

Відповідно до п.3.2. договору, оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання замовником та виконавцем актів здачі-приймання наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Згідно з п.3.3. договору, сторони погодились, що кінцевий термін оплати замовником наданих і прийнятих послуг з урахуванням п.3.2. договору здійснюється не пізніше 31.05.2018р.

Як стверджує позивач, він на виконання умов договору виконав в повному обсязі свої зобовязання, однак відповідач в порушення умов договору не здійснив оплати, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 124893,60 грн.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційна частина району зазначає, що невиконання обов?язку з оплати спричинено не з її вини, оскільки відповідач фінансується з державного бюджету, а надходження коштів для здійснення оплати відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення (виконавець) та ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційною частиною району (замовник) укладено договір про надання послуг №59, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов?язується надати такі послуги: «Гідродинамічне очищення з відновленням дебіту артезіанської свердловини ОСОБА_1 КЕЧ району №30/10 в/м №30».

Факт виконання позивачем своїх обов?язків за договором підтверджується актом приймання виконаних робіт за травень 2018р. на суму 124893,60 грн. Вказаний акт підписаний сторонами 17.05.2018р.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, сума боргу відповідача становить 124893,60 грн. Докази сплати вказаної суми в матеріалах справи відсутні. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву підтвердив, що сума боргу в розмірі 124893,60 грн. є неоплаченою.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заперечень відповідача проти позову з приводу того, що у нього відсутні кошти для погашення заборгованості, оскільки ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційна частина району фінансується з державного бюджету, суд звертає увагу на висловлену Верховним судом у постанові від 03.05.2018 року у справі №914/1556/17 позицію.

За змістом частини другої статті 617 ЦК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (Постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Згідно з приписами статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і, оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання за договором.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в розмірі 124893,60 грн. є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №1409 від 21.06.2018р. на суму 1873,41 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1873,41 грн. слід покласти на відповідача, оскільки позов у даній справі слід задоволити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району (81000, Львівська область, м.Яворів, вул.Львівська, 19, ідентифікаційний код 07930854) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення (01133, м.Київ, пров.Лабораторний, 1, офіс 177, ідентифікаційний код 35634715) заборгованість в розмірі 124893,60 грн. та судовий збір в розмірі 1873,41 грн.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.11.2018р.

Суддя Гоменюк З.П.