ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"08" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1886/17
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю
від третьої особи: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про визнання недійсним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:
Виробничо-комерційне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в якому просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України №12-р/к від 29.06.2017р. у справі №142-02/2015 щодо визначення вчинення правопорушення, передбаченого п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про захист економічної конкуренції та про накладення штрафів на виробничо-комерційне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" на загальну суму 136 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Рішенням Адміністративної колегії Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України від 29.06.2017р. №12-р/к у справі №142-02/2015 було визнано позивача виробничо-комерційне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" та ТОВ „Альянс винними у вчиненні антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів процедури закупівель (п.4 ч.2 ст.6 Закону України „Про захист економічної конкуренції), та на цій підставі на позивача було накладено штраф на загальну суму 136 000,00грн.

Позивач вважає, що вищезазначене Рішення №12-р/к від 29.06.017р. є незаконним та необґрунтованим, упередженим, прийнятим без повного та всебічного встановлення усіх обставин справи, за відсутності події та складу правопорушення в діях позивача.

Крім того, позивач зазначає, що у Рішенні №12-р/к від 29.06.017р. відсутній чітко доведений висновок щодо цінових пропозицій позивача: чи були вони ринковими (або неринковими), звичайними (або незвичайними) з точки зору кон'юнктури ринку.

Також за переконанням позивача відсутня жодна інформація, що будь-якої зацікавленої особи та/або відповідач вживав заходів з метою скасування результатів конкурсних торгів згідно оголошень №096792 від 26.03.2015р. 4 лоти) та №157397 від 21.08.2014р. (20 лотів).

Тому за переконанням позивача результати конкурсних торгів згідно оголошень №096792 від 26.03.2015р. (4 лоти) та №157397 від 21.08.2014р. (20 лотів) - є законними і обґрунтованими, а отже відсутня подія правопорушення згідно п.4 ч.2 ст.6 Закону України „Про захист економічної конкуренції.

При цьому, висновок про вчинення з боку виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" дій щодо спотворення результатів конкурсних торгів КП „Теплопостачання міста Одеси в 2014 році спростовуються фактичними обставинами по справі, адже згідно Протоколу №08/12-159 від 10.10.2014р. пропозиція позивача взагалі була відхилена без розгляду та не бралась до уваги.

В Рішенні №12-р/к від 29.06.017р. було чітко зазначено, що позивач не був допущений до оцінювання пропозицій конкурсних торгів згідно оголошення №157397 від 21.08.2014р. (20 лотів).

Таким чином, не може бути підстав для обвинувачення позивача в узгоджених антиконкурентних діях щодо спотворення результатів конкурсних торгів згідно оголошення №157397 від 21.08.2014р. (20 лотів), оскільки позивач не був учасником цих торгів і його цінова пропозиція ніяк не була врахована та ні на що не вплинула.

З врахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.08.2017р. прийнято позовну заяву виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" (вх.№1993/17) до розгляду та порушено провадження у справі №916/1886/17.

З врахуванням того, що рішення суду у даній справі може вплинути на права або обовязки товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс", ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.09.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс" було залучено до участі у справі №916/1886/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

09.08.2017р. представник позивача звернувся до суду із клопотаннями (вх.№2-4057/17) про зупинення провадження у справі.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі №916/1886/17 позивач зазначає, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває інша повязана справа з того самого предмету та підстав - №916/1734/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс" до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпром" про визнання недійсним рішення, який рішенням Господарського суду Одеської області від 08.09.2017р. (суддя Желєзна С.П.) задоволено частково, але ще не вступило в законну силу.

Розглянувши клопотання позивача, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у звязку з чим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.09.2017р. провадження у справі №916/1886/14 було зупинено.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З компютерної програми Діловодство спеціалізованого суду судом було встановлено, по справі №916/1734/17 вже прийнято рішення.

З врахуванням наведеного, ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.07.2018р., провадження у справі №916/1886/17 було поновлено, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки попередня редакція ГПК України не передбачала такої стадії судового розгляду як спрощене провадження.

09.08.2018р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-4057/18) про зупинення провадження у справі.

16.08.2018р. позивач вдруге звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-4195/18) про зупинення провадження у справі.

27.08.2018р. позивач втретє звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-4337/18) про зупинення провадження у справі.

Суд, дослідивши наведені клопотання позивача про зупинення провадження у справі №916/1886/17 відмовив у їх задоволенні, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.09.2018р. строк підготовчого засідання було продовжено на 30 днів за ініціативою суду.

02.10.2018р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву (вх.№20177/18), відповідно до якої просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України №12-р/к від 29.06.2017р. по справі №142-02/2015.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

02.10.2018р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№20011/18) про письмове опитування відповідача в порядку ст.90 ГПК України, у задоволенні якого, судом було відмовлено.

02.10.2018р. позивач подав до суду клопотання (вх.№2-4970/18) про витребування інформації, у задоволенні якого судом було відмолено, з підстав його необґрунтованості.

02.10.2018р. позивач подав до суду клопотання (вх.№20085/18) про порядок дослідження доказів та обставин по справі, яке судом було задоволено.

10.10.2018р. представник позивача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи (вх.№20690/18), яке судом було задоволено.

10.10.2018р. представник позивача звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-5093/18) про зупинення провадження у справі, яке судом залишено без задоволення, з огляду на його необґрунтованість.

07.11.2018р. на адресу суду надійшло клопотання позивача (вх.№22867/18) про письмове викладення тез виступу позивача, які судом залучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 08.11.2018р. не зявився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№19757/17).

Представник третьої особи в судові засідання не зявився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, письмову позицію щодо позову суду не надав.

Згідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків:

Як встановлено судом, 29.06.2017р. Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №12-р/к по справі №142-02/2015, яким:

- визнано, що ТОВ "Альянс та ВКП ТОВ "Стальпром" вчинено порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів процедури закупівлі по предмету: 24.20.3 "Труби та трубки зовнішнього діаметра не більше ніж 406,4 мм, зі сталі, інші (труби сталеві) (4 лоти) (оголошення №096792 про проведення відкритих торгів було опубліковано в інформаційному бюлетені "Вісник державних закупівель" №220 (26.03.2015) від 26.03.2015), проведеної комунальним підприємством Теплопостачання міста Одеса (пункт 1 рішення);

- за порушення, вказане у пункті 1 резолютивної частини цього рішення на ТОВ "Альянс" накладено штраф у розмірі 68 000 грн. та на ВКП ТОВ "Стальпром" - штраф у розмірі 68 000 грн. (пункт 2 рішення);

- визнано, що ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" вчинено порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворенням результатів процедури закупівлі по предмету: 24.20.3 "Труби та трубки зовнішнього діаметра не більше ніж 406,4 мм, зі сталі, інші (труби сталеві)" (20 лоти) (оголошення №157397 про проведення відкритих торгів було опубліковано в інформаційному бюлетні Вісник державних закупівель" №69 (21.08.2014) від 21.08.2014), проведеної комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеса (пункт 3 рішення);

- за порушення, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення на ТОВ "Альянс" накладено штраф у розмірі 68 000 грн. та на ВКП ТОВ "Стальпром" - штраф у розмірі 68 000 грн. (пункт 4 рішення).

Приймаючи дане рішення, Одеське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України виходило з таких фактичних даних.

Так, 21.08.2014р. комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" в інформаційному бюлетені "Вісник державних закупівель" було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів по предмету закупівлі "труби та трубки зовнішнього метра не більше, ніж 406,4 мм, зі сталі, інші трубки сталеві.

22.09.2014р. комісією з конкурсних торгів було розкрито пропозиції, які надійшли до замовника торгів від ТОВ "Трубосталь", ТОВ "Українська трубопромислова компанія", ТОВ Науково-виробнича фірма „Кароліна, ТОВ „Інтерпайт Україна, ТОВ „Стальпром та ТОВ „Альянс, за результатами розгляду яких до процедури закупівлі були допущені ТОВ „Українська трубопромислова компанія та ТОВ „Альянс.

Пропозиції названих учасників торгів були визнані найбільш економічно вигідними та акцептовані замовником торгів.

При цьому, відповідно до протоколу засідання комітету з конкурсних торгів від 10.10.2014р. № 08/12-160 пропозиції ВКП ТОВ "Стальпром" по всім 20 лотам були відхилені.

30.10.2014р. між Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (Замовник) та ТОВ "Альянс" (Постачальник) було укладено договір поставки товару №ТГО-539/14, відповідно до п. 1 якого Постачальник зобовязується у 2014р., відповідно до наданих заявок Замовника, поставити товар, вказаний у п. 1.2 договору, а Замовник прийняти і оплатити такий товар. Окрім того, 30.10.2014р. було укладено договір поставки товару №ТГО-538/10 між Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси та ТОВ "Українська трубопромислова компанія".

З метою проведення конкурсних торгів по предмету закупівлі: „труби та трубки зовнішнього метра не більше, ніж 406,4 мм, зі сталі, інші трубки сталеві комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси 26.03.2015р. у інформаційному бюлетені „Вісник державних закупівель було опубліковано відповідне оголошення.

29.04.2015р. комісією з конкурсних торгів було розкрито пропозиції, які надійшли до замовника торгів від ТОВ "Альянс", ТОВ "Стальпром", ТОВ "Термотехнолоджи", ТОВ "Югенергогаз", за результатами розгляду яких до процедури закупівлі були допущені ТОВ "Стальпром" та ТОВ "Альянс".

Пропозиція позивача була визнана найбільш економічно вигідною та акцептована замовником торгів.

12.06.2015р. між комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (Замовник) та ТОВ "Альянс" (Постачальник) було укладено договір поставки товару №ТГО-203/5, у відповідності до п. 1 якого Постачальник зобовязався у 2015р. відповідно до наданих Заявок замовника поставити товари, вказані у п. 1.2 цього договору, а Замовник прийняти і оплатити такий товар.

Так, за твердженням адміністративної колегії, аналіз змісту матеріалів відкритих торгів та отриманих під час розслідування справи №142-02/2015 документів і інформації свідчить про узгодженість поведінки ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" під час підготовки та участі у торгах на закупівлю металопрокату за кодом ДК 016-2010 у 2014-2015 роках.

Вказане рішення вмотивоване наступним:

Засновником, кінцевим бенефіціарним власником (контролером), підписантом та керівником ВКП ТОВ "Стальпром" з часткою у статутного капіталу 100 відсотків є ОСОБА_2. За інформацією, наданою Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області у листі від 18.07.2016 №23329/10/04-63-13-01 (вх. №11-02/1875 від 21.07.2016) протягом 2014-2015 років ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах одночасно з ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром".

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_2 (АЕ 488701), на сьомій сторінці у особливих відмітках, внесена інформація про дітей, де значиться ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали можливість доступу та обміну інформацією щодо господарської діяльності ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром", в тому числі і щодо участі у торгах №1 і №2.

ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" систематично здійснювали перерахування один одному грошових коштів у вигляді тимчасової поворотної фінансової допомоги.

Між ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" існували сталі ділові та господарські відносини, як до проведення торгів №1 і №2, так і після їх проведення, що обумовлювало узгодженість спільної поведінки (договір поставки №3596/251 від 25.03.2015, договір поставки №3594/247 від 11.03.2015, договір на отримання транспортних засобів та послуг з використання спеціальної техніки №15 від 01.08.2012 тощо).

ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" здійснювали господарську діяльність за однією адресою: 49044, м. Дніпропетровськ, провулок Шевченка, 3.

Між ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" було укладено договір оренди №3239/1 від 01.07.2012 та договір суборенди нежитлового приміщення від 02.10.2013 №3475/88, предметом яких було приміщення за адресою м. Дніпропетровськ, провулок Шевченка, будинок 3, кімнати 43, 48;

30 квітня 2014 року між ними було підписано угоду про розірвання договору та акт приймання-передачі приміщення.

Спільне здійснення ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" господарської діяльності за однією адресою є сприятливою умовою для обміну інформацією між учасниками відкритих торгів.

Також, на підтвердження наявності необхідного обладнання та матеріально-технічної бази для виконання умов закупівлі передбачених Замовником у Торгах 2, ТОВ «АЛЬЯНС» подано Договір від 01.08.2012 № 15 укладений з ВКП ТОВ "Стальпром" на отримання транспортних засобів та послуг з використання спеціальної техніки. Відповідно до зазначеного договору, ВКП ТОВ "Стальпром" бере на себе зобовязання за завданням ТОВ «АЛЬЯНС» надати транспортні послуги та послуги з використанням спеціальної техніки, на умовах сплати їх вартості.

Листом ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» від 24.06.2016 № 81-15-8-1/4696-БТ (вх. № 08-02/1700 від 29.06.2016), надано витяг з виписки по рахунку № 6 відкритому ВКП ТОВ "Стальпром", в якому відображено операції по рахункам між Відповідачами за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. Згідно з наданою банківською установою інформацією, ВКП ТОВ "Стальпром" 31.03.2014 перерахувало ТОВ «АЛЬЯНС» кошти в сумі 250 000,00 (двісті пятдесят тисяч) гривень, за труби згідно Договору № 39/3296 від 30.08.2012.

Підтвердженням сталих ділових та господарських відносин є також інформація, надана філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Дніпро листом від 30.06.2016 № 050-30/481 (вх. № 11-08/1743 від 04.07.2016), яка відображена у виписки по рахункам ТОВ «АЛЬЯНС» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. Зокрема, фінансово- господарська діяльність між учасниками торгів полягала в купівлі-продажу трубної продукції на підставі укладених договорів та сплати коштів за оренду приміщення.

Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області були надані довіреності на імя ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1), якими вона уповноважувалась представляти інтереси ВКП ТОВ "Стальпром" та ТОВ "Альянс", що пов'язані з отриманням інформаційних листів та довідок Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.

На торги №1 і №2 у складі своїх пропозицій конкурсних торгів ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" подали копії документів засвідчені з оригіналами документів одним й тим самим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

За результатами аналізу документації торгів №1 і №2 виявлено, що ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" у складі своїх пропозицій конкурсних торгів надали документи, які є ідентичними за формою, мають спільні риси оформлення, структурі, текстовому змісті, що не може пояснюватися випадковим збігом.

Згідно з висновком адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України перелічені вище обставини свідчать, що на стадії підготовки пропозицій конкурсних торгів ТОВ "Альянс" та ВКП ТОВ "Стальпром" діяли не самостійно, обмінювалися інформацією та узгодили свої дії під час проведення процедури торгів, що призвело до усунення конкуренції між ними, тобто учасники не змагалися між собою, що є обов'язковою умовою конкуренції, внаслідок цього конкуренцію між ними було усунено.

Відповідно до 2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Проаналізувавши наявність у Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідної компетенції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.

В свою чергу, положеннями ст.4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Положеннями ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має зокрема наступні повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до п.4 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5 зі змінами та доповненнями, справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у межах компетенції розглядаються органами комітету: Комітетом; Постійно діючою адміністративною колегією Комітету; тимчасовою адміністративною колегією Комітету; державним уповноваженим Комітету; адміністративною колегією територіального відділення Комітету.

Згідно зі ст.ст.35, 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

У разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято в межах встановлених законом повноважень.

Щодо відповідності оскаржуваного рішення чинному законодавству та наявності підстав для визнання його недійсним, суд зазначає наступне:

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

У відповідності до ст.59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" №2210, підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Так, відповідно до статті 1 Закону №2210 економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №2210 узгодженими діями є укладення суб'єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема антиконкурентні узгоджені дії.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2210 та пункту 4 частини другої цієї статті антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції; антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Для кваліфікації дій суб'єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов'язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб'єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Відтак для визнання територіальним відділенням АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб'єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того,

Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобовязань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як вказує відповідач, системність та синхронність дій у часі, зокрема, одночасне подання заяв позивачем та третьою особою, отримання довідок та інше свідчить, про наявність сприятливих умов для обміну інформацією між субєктами господарювання та спільну підготовку своїх конкурсних пропозицій, що в сукупності та у взаємозвязку з іншими конкретними обставинами встановленими матеріалами справи може бути підтвердженням погодженості конкурентної поведінки, що в свою чергу, мало наслідком, усунення конкуренції та змагальності та порушення прав замовника на отримання найбільш економічно вигідної пропозиції.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що, з урахуванням встановлених при розгляді органом АМКУ справи №142-02/2015 обставин, під час прийняття рішення від 29.06.2017р. №81-рш, адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було зроблено їх належну оцінку, в звязку з чим, колегія дійшла обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання дій ВКП ТОВ "Стальпром", які полягали в узгодженості його дій з ТОВ Альянс під час участі у відкритих торгах, проведених КП "Теплопостачання м. Одеси", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.1 ст.50, пунктом 4 частини другої ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яке виявилось у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

При цьому, не перебираючи на себе притаманні органу АМК повноваження щодо встановлення обставин здійснення антиконкурентних узгоджених дій, суд зазначає, що спростування позивачем окремих висновків адміністративної колегії стосовно можливості обміну інформацією щодо господарської діяльності підприємств між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на їх родинні відносини, щодо різних юридичних адрес, а також вказання того, що співпадіння дат подачі документів та послідовність номерів документів, перебування позивача та третьої особи фінансових та господарських відносинах не може беззаперечно свідчити про порушення учасниками торгів законодавства про захист економічної конкуренції, не спростовують в повій мірі належними та достатніми доказами відсутність протиправної узгодженої поведінки позивача з ТОВ Альянс, оскільки такі висновки були зроблені АМК на підставі сукупності факторів, підтверджуючих антиконкурентні дії сторін.

Відповідачем у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача спростовано.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що заявлені виробничо-комерційним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" позовні вимоги, задоволенню судом не підлягають.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 74, 76, 86, 129, 202, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі покласти на виробничо-комерційним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬПРОМ" (пров. Шевченка, буд. №3, м. Дніпро, 49044, код 13437017).

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський