ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15 листопада 2018 року

Справа № 926/1900/18

Господарський суд Чернівецької області у складі:

судді М.І.Ніколаєва,

без виклику представників сторін

розглянувши заяву приватного підприємства «Кристал» (м. Шепетівка вул. Економічна,1, корп. А, код 32086089)

про забезпечення позову, поданою разом з позовною заявою

ВСТАНОВИВ: приватне підприємство «Кристал» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Мирне» про стягнення 371988,56 грн. боргу, що виник внаслідок невиконання умов договору поставки від 01.11.2016 року №01/11-2016/М.

Разом з позовною заявою позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт в межах ціни позову на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Мирне» і знаходяться на банківських рахунках у філії ПАТ ПІБ в м. Славута Хмельницької області та будь-яких інших рахунках, які можуть бути виявлені в процесі виконавчого провадження.

Заява про забезпечення позову обґрунтована наявністю інших судових справ щодо стягнення з відповідача боргу та відкритих виконавчих проваджень, що свідчить про ухилення відповідача від добровільного виконання рішення суду та підтверджує існування об’єктивної необхідності забезпечення позову з метою недопущення відчуження майна відповідача.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову суд виходить з наступного.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред’явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред’являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, заявник зобов’язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У свою чергу, в підтвердження необхідності забезпечення позову заявником додано до заяви:

- копію Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 року по справі №926/1433/15 року, якою скасовано ухвалу Господарського суду Чернівецької області по справі №926/1433/15 від 12.03.2018 року в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 02.02.2018 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Мирне» 1084652,60 грн. виконавчого збору, в цій частині провадження у справі закрито;

- копію рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №824/171/18-а від 08.08.2018 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Мирне» відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження;

- витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.10.2018 року, з якого вбачається наявність публічних обтяжень ( арешту і заборони відчуження) на усе рухоме майно боржника.

Однак, саме лише посилання заявника на утруднення чи неможливість виконання рішення у зв’язку з наявністю інших судових справ щодо стягнення з відповідача боргу та відкритих виконавчих проваджень, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів того, що невжиття визначених заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, суду не надано.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 74, 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Мирне» про забезпечення позову відмовити.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 15.11.2018 року.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.І.Ніколаєв