ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1992/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" (61020, м. Харків, пров. Метизний, 10)
про зобов'язання виконання умов п. 3.6 Договору №01-24/12-2015 від 24.12.2015 в частині повернення згідно акту приймання - передачі невикористаної давальницької сировини
за участю представників:

від позивача - Філімончук Г.М., довіреність №01-26/27 від 17.08.2018

від відповідача - Зюба А.М., згідно протоколу загальних зборів №1-18 від 31.01.2018

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова", згідно вимог якої позивач просить зобов'язати ТОВ "Торговий дім "ТПК Нова" виконати умови п. 3.6 Договору № 01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, в частині повернути ДП "Житомирський бронетанковий завод" згідно акту приймання - передачі невикористану давальницьку сировину, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., у кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., у кількості 37,656 тон. Позов обґрунтовано простроченням відповідачем (як виконавцем за договором) свого зобов'язання за договором №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015 в частині повернення давальницької сировини, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., у кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., у кількості 37,656 тон. більше як на півроку (січень - липень 2018 р.). В якості правових підстав посилається, зокрема, на п. 3.6, п. 9.2 договору№01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, на норми ст.ст. 525-526 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 231 ГК України. За попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, позивачем заявлено до стягнення суму судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.09.2018 о 12:45.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2018 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 13.09.2018 о 12:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.09.2018 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 26.09.2018 об 11:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1992/18 до судового розгляду по суті на 18.10.2018 о 10:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2018 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 05.11.2018 об 11:10.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 05.11.2018 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В обґрунтування позову вказує на прострочення відповідачем (як виконавцем за договором) свого зобов'язання за договором №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015 в частині повернення давальницької сировини, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., у кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., у кількості 37,656 тон. більше як на півроку (січень - липень 2018 р.). В якості правових підстав посилається, зокрема, на п. 3.6, п. 9.2 договору №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, на норми статей 525-526 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 231 ГК України.

В судовому засіданні 05.11.2018 повноважний представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідачем наголошено про те, що з позовної заяви вбачається, що позивач не є власником сталі, з урахуванням чого, відповідач вважає, що повернення позивачу сталі є неможливим, оскільки вказане є неналежним виконанням зобов'язання з повернення давальницької сировини власнику. Також, відповідачем наголошено про те, що із Специфікації та Протоколу погодження договірної ціни неможливо визначити про врахування давальницької сировини під час здійснення виготовлення та поставки продукції через визначення остаточної вартості продукції у відповідних протоколах договірної ціни, підписаних на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів, які не додані до позовної заяви. Окрім цього, відповідачем зауважено про те, що позивачем не наведено доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б визначали скільки саме та коли відповідачем було поставлено продукції по Договору №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, за якою ціною, скільки було сплачено позивачем за отриману продукцію, з чого можна б було зробити певний висновок по використанню давальницької сировини. Крім того, відповідачем стверджувалось, що строк дії договору закінчився 31.12.2017 , відтак позивачем обрано не вірний спосіб захисту.

Суд оголосив про закінчення з'ясування обставин справи та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача просив суд зобов'язати відповідача виконати умови п. 3.6 Договору № 01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, в частині повернути ДП "Житомирський бронетанковий завод" згідно акту приймання - передачі невикористану давальницьку сировину, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., у кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., у кількості 37,656 тон.

В судових дебатах повноважний представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити повністю.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 05.11.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлений позов та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарським судом встановлено наступне:

24.12.2015 між позивачем - Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (замовник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" (виконавець) укладено Договір №01-24/12-2015 на виконання робіт (далі - Договір) (т.с. І а.с. 14-18), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання, на умовах та строки передбачені Договором, виконати роботи з виготовлення продукції (надалі в тексті - продукція), згідно заявок замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити результати роботи.

У випадку необхідності, для проведення робіт, замовник передає виконавцю, відповідну кількість давальницької сировини, згідно видаткової накладної та/або акту прийому-передачі (надалі по тексту - вироби). Право власності на вироби до виконавця не переходить, власником залишається замовник. Про необхідність виконання робіт з виготовлення продукції з давальницької сировини, зазначається у відповідній Специфікації (з зазначенням виду та кількості сировини).

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. вищевказаного Договору, кількість, ціна, об'єми, види, строки та етапи виконання робіт, вказуються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Продукція, яка поставляється постачальником, придбавається та використовується замовником, на виконання Договорів, укладених з Міністерством оборони України на 2016 рік.

Відповідно до п.3.6 Договору у випадку закінчення дії та/або дострокового розірвання Договору, постачальник зобов'язаний повернути замовнику невикористану давальницьку сировину, яка отримана постачальником для виконання умов Договору, протягом 5 (п'яти) робочих днів, з моменту настання таких подій, згідно Акту приймання-передачі.

Згідно з умовами п.9.5 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору.

28.12.2016, у відповідності до умов п.п. 9.8, 9.9 Договору, сторонами укладено Додаткову угоду № 3 (т.с. І а.с. 21), згідно якої внесено зміни до п.9.5 Договору та викладено його в наступній редакції - даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2015 в порядку, передбаченому абз.2 п.1.1 Договору, виконавцю для виконання умов Договору передано відповідну кількість давальницької сировини, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., в кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., в кількості 37,656 тон, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі давальницької сировини, підписаного повноважними представниками сторін (т.с. І а.с. 22).

На виконання умов п.1.2 та п.3.3 Договору Сторонами складено Специфікацію №1 від 24.12.2015 та Специфікацію №2 від 12.01.2017, які є невід'ємною частиною Договору, з яких вбачається, що виготовлення продукції та ремонт (відновлення) продукції, здійснювалось без використання переданою замовником давальницької сировини (т.с. І а.с. 19-20).

При цьому, строк дії Договору закінчився 31.12.2017.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що з огляду на закінченням строку дії Договору, відповідач, у порушення умов п.3.6 Договору невикористану давальницьку сировину позивачу не повернув та/або вартість невикористаної давальницької сировини позивачу не відшкодував.

При цьому, позивачем наголошено про те, що згідно умов п. 9.5 Договору, закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору.

Так, у зв'язку з вищенаведеним, 12.02.2018 на адресу відповідача було направлено Вимогу за вих. №01-11/425, в якій просив відповідача упродовж 15 календарних днів повернути невикористану давальницьку сировину та/або відшкодувати її вартість (т.с. І а.с. 23-25).

Однак відповідач відповіді на Вимогу позивачу не надав, невикористану давальницьку сировину ДП "Житомирський бронетанковий завод" не повернув, її вартість позивачу не відшкодував.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач під час розгляду справи проти позову заперечував повністю, в обґрунтування заперечень наголошував про те, що позивач не є власником сталі, тому її повернення є неможливим, оскільки вказане є неналежним виконанням зобов'язання з повернення давальницької сировини власнику. При цьому, відповідачем вказано про те, що жодних документів що підтверджували б право власності або позивача, або третьої особи на вказаний метал до позовної заяви не надано, як і жодних вимог власника металу про його повернення з доказами, що підтверджують право власності, так само й доручення на отримання позивачем, відповідач не отримував. Також, відповідачем наголошено про те, що із Специфікації та Протоколу погодження договірної ціни неможливо визначити про врахування давальницької сировини під час здійснення виготовлення та поставки продукції через визначення остаточної вартості продукції у відповідних протоколах договірної ціни, підписаних на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів, які не додані до позовної заяви. Окрім цього, відповідачем зауважено про те, що позивачем не наведено скільки саме та коли відповідачем було поставлено продукції по Договору №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015, за якою ціною, скільки було сплачено позивачем за отриману продукцію, з чого можна б було зробити певний висновок по використанню давальницької сировини. Крім того, відповідачем стверджувалось, що строк дії договору закінчився 31.12.2017 , відтак позивачем обрано не вірний спосіб захисту.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, 24.12.2015 на момент укладення Договору у його пункті п.1.1 серед інших умов сторони погодили, що у випадку необхідності, для проведення робіт, замовник передає виконавцю, відповідну кількість давальницької сировини, згідно видаткової накладної та/або акту прийому-передачі (надалі по тексту - вироби). Право власності на вироби до виконавця не переходить, власником залишається замовник. Про необхідність виконання робіт з виготовлення продукції, з давальницької сировини, зазначається у відповідній специфікації (з зазначенням виду та кількості сировини).

Так, як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту прийому - передачі давальницької сировини від 24.12.2015, під час отримання від замовника давальницької сировини, яка є предметом судового спору, виконавець зазначив, що давальницька сировина, по вказаній номенклатурі та вазі, передані йому повністю відповідно до умов Договору, зауважень до номенклатури, кількості та якості у нього відсутні.

Відповідно до п.3.6 Договору у випадку закінчення дії та/або дострокового розірвання Договору, постачальник зобов'язаний повернути Замовнику невикористану давальницьку сировину, яка отримана постачальником для виконання умов Договору, протягом 5 (п'яти) робочих днів, з моменту настання таких подій, згідно Акту приймання-передачі.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2015 в порядку, передбаченому абз.2 п.1.1 Договору, виконавцю для виконання умов Договору передано відповідну кількість давальницької сировини, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., в кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., в кількості 37,656 тон, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі давальницької сировини, підписаного повноважними представниками сторін (т.с. І а.с. 22).

На виконання умов п.1.2 та п.3.3 Договору Сторонами складено Специфікацію №1 від 24.12.2015 та Специфікацію №2 від 12.01.2017, які є невід'ємною частиною Договору, з яких вбачається, що виготовлення продукції та ремонт (відновлення) продукції, здійснювалось без використання переданою замовником давальницької сировини (т.с. І а.с. 19-20).

З огляду на закінченням строку дії Договору 31.12.2017, відповідачем невикористану давальницьку сировину позивачу не повернуто та/або вартість невикористаної давальницької сировини позивачу не відшкодовано.

При цьому, згідно умов п. 9.5 Договору, закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Одночасно, нормами ч.1 ст.202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності вимог власника металу про його повернення з доказами, що підтверджують право власності, а так само доручення на його отримання іншою особою, зокрема ДП "Житомирський бронетанковий завод", оскільки власником давальницької сировини є ДП "Житомирський бронетанковий завод", (п.1.1 Договору), а в матеріалах справи міститься Вимога за вих. №01-11/425 від 12.02.2018 ДП "Житомирський бронетанковий завод" про повернення та/або відшкодувати вартість давальницької сировини, а саме: Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., в кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., в кількості 37,656 тон, яка залишилась з боку відповідача без відповіді та задоволення.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження позовних вимог, які б визначили скільки саме та куди відповідачем поставлено продукції по Договору, за якою ціною, скільки сплачено за отриману продукцію, з чого можна б було зробити певний висновок по використанню давальницької сировини, Суд звертає увагу відповідача на те, що сторонами умовами Договору визначено, що про необхідність виконання робіт з виготовлення Продукції, з давальницької сировини, зазначається у відповідній Специфікації (з зазначенням виду та кількості сировини). При цьому, Специфікація №1 та № 2, умов про виготовлення виконавцем продукції з давальницької сировини не містять.

Натомість з наявного в матеріалах справи акту прийому - передачі давальницької сировини від 24.12.15 (т.с. І а.с. 22) вбачається, що давальницька сировина, по вказаній номенклатурі та вазі, передані відповідачу (виконавцю) повністю відповідно до умов Договору №01-24/12-2015 від 24.12.2015 року, зауважень до номенклатури, кількості та якості у сторін немає.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів повернення невикористаної давальницької сировини Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" у матеріалах справи №922/1991/18 відсутні.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" (61020, м. Харків, пров. Метизний, 10, ) виконати умови п.3.6 Договору №01-24/12-2015 на виконання робіт від 24.12.2015 та повернути Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1, ) згідно Акту приймання-передачі невикористану давальницьку сировину, а саме - Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 36 мм., у кількості 8,056 тон та Сталь 20 ХГСНМ, діаметр 80 мм., у кількості 37,656 тон.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" (61020, м. Харків, пров. Метизний, 10, ) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.11.2018 р.

Суддя Г.І. Сальнікова