ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2018

Справа № 910/11512/18

За позовом Національного банку України (м. Київ)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"

(м. Київ)

Про стягнення 17.259,32 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення 17.259,32 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № К-8043 від 28.08.17. в частині своєчасності поставки товару за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.18. відкрито провадження у справі № 910/11099/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Крім того, означеною ухвалою суду визначено учасникам господарського процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлену на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вручено 13.09.18 у відповідності до рекомендованого повідомлення № 619.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/11512/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.17. між позивачем (Замовник) та відповідачем (Постачальник) укладено Договір № К-8043 (далі – Договір), за умовами якого (п. 1.1- п. 1.3) Постачальник зобов’язується у 2017 році поставити костюми формені для працівників відомчої охорони, код ДК 021:2015: 18110000-3 — “Формений одяг” (надалі - товар) в асортименті та кількості згідно з Додатком 1, який є невід’ємною частиною цього договору, а Замовник - прийняти і оплатити цей товар. Постачання товару здійснюється Постачальником на склад Замовника, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Пухівська,7, 02660. Доставка, завантаження та розвантаження товару на склад Замовника здійснюється Постачальником за власний рахунок.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили специфікацію та опис товару.

Строк дії Договору сторонами встановлено пунктом 14.1 з моменту його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.17. В частині гарантійних зобов’язань Договір діє до закінчення строку дії гарантії на товар. У разі невиконання сторонами умов цього Договору в установлений термін він діє до повного виконання ними своїх зобов’язань, що не звільняє сторін від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов’язань за цим Договором (п. 14.2 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків з постачання товару.

Пунктами 3.1-3.5 Договору сторони погодили наступне.

Постачальник протягом 7 календарних днів з дати укладання цього Договору поставляє Замовнику зразки товару за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 12, які приймаються Замовником шляхом підписання акту приймання-передавання зразків товару уповноваженими особами обох Сторін. Замовник здійснює перевірку поставлених зразків товару Постачальником, зразкам товару Замовника і вимогам наведеним в Додатку 1 до цього Договору «Специфікація та опис товару» протягом одного робочого дня. У випадку невідповідності зразків товару Постачальника, уповноваженими особами обох Сторін підписується акт щодо невідповідності з вимогою виправити недоліки. Постачальник протягом 5 календарних днів з дня підписання акту, зазначеного в п. 3.2 цього Договору, виготовляє новий зразок товару і доставляє його Замовнику за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 12, для вчинення дій передбачених пунктом 3.2. цього Договору. У випадку відповідності зразків товару Постачальника, зразкам товару Замовника та вимогам наведеним в Додатку 1 до цього Договору «Специфікація та опис товару», Постачальник з наступного робочого дня після поставки зразків товару Замовнику, виготовляє та здійснює поставку товару Замовнику у повному обсязі. Строк поставки товару в повному обсязі становить: протягом 60 календарних днів від дати підписання цього Сторонами цього Договору та на підставі підписаного акту приймання-передавання зразка товару.

Судом встановлено, що актами від 04.09.17. та від 08.09.17., підписаними сторонами та скріпленими їх печатками, було встановлено невідповідність зразків товару за Договором.

13.09.17. між позивачем і відповідачем було підписано і скріплено печатками Акт приймання-передавання зразків товарів за Договором.

Отже, враховуючи приписи пункту 3.5 Договору, Постачальник зобов’язаний був поставити товар Замовнику протягом 60 календарних днів від дати підписання акту приймання-передавання зразка товару (13.09.17.), тобто до 12.11.17. включно.

Передача товару здійснюється згідно із видатковою накладною та актом про приймання-передавання товару у повному обсязі та на підставі довіреності, виданої представнику Замовника (п. 3.6 Договору).

У відповідності до видаткової накладної № 1221 від 22.12.17. позивач поставив відповідачу частину товару за Договором на суму 115.530,84 грн.

Актом № 1 від 24.01.18. про приймання-передавання товарів за договором від 28 серпня 2017 року № К-8043 відповідач поставив позивачу товар за Договором на суму 297.999,24 грн.

За твердженням позивача відповідачем порушено умови Договору щодо строків поставки, що зумовило нарахування штрафних санкцій та звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов’язання одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов‘язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов‘язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За наявними матеріалами справи судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 4.1 Договору Загальна вартість товару за Договором становить 297.999,24 грн. з ПДВ.

13.09.17. між позивачем і відповідачем було підписано і скріплено печатками Акт приймання-передавання зразків товарів за Договором.

Отже, враховуючи приписи пункту 3.5 Договору, Постачальник зобов’язаний був поставити товар на суму 297.999,24 грн. з ПДВ. Замовнику протягом 60 календарних днів від дати підписання акту приймання-передавання зразка товару (13.09.17.), тобто до 12.11.17. включно.

У відповідності до видаткової накладної № 1221 від 22.12.17. позивач поставив відповідачу частину товару за Договором на суму 115.530,84 грн.

Отже, період прострочення з 13.11.17. по 21.12.17., вартість несвоєчасно поставленого товару 297.999,24 грн.

Актом № 1 від 24.01.18. про приймання-передавання товарів за договором від 28 серпня 2017 року № К-8043 відповідач поставив позивачу товар за Договором на суму 297.999,24 грн.

Отже, період прострочення з 22.12.17. по 23.01.18., вартість несвоєчасно поставленого товару 182.468,40 грн.

Означене відповідачем не заперечено та не спростовано.

Крім того, у відповідності до листа № 31-11 від 21.11.17. відповідач вказав, що планує розпочати відвантаження товару 11.12.17. та 18.12.17.

Отже, судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення поставки товару на зазначені вище періоди та суми.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов’язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов’язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов’язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Умовами пункту 8.2 Договору визначено, що у разі порушення строків постачання товару або строків заміни неякісного товару на якісний, як під час приймання товару так і в гарантійний період, Постачальник на письмову вимогу Замовника сплачує штрафні санкції протягом 10 робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за які сплачуються штрафні санкції, від вартості несвоєчасно поставленого товару або несвоєчасно заміненого товару за кожний день прострочення до дня фактичного виконання зобов’язань.

Претензією № 1 від 13.02.18. (вих. номер 61-0027/8834) (направлена відповідачу 14.02.18. та отримана останнім 21.02.18. згідно рекомендованого повідомлення про вручення № 470) позивач нарахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" 17.259,32 грн. штрафних санкцій та просив їх сплатити.

Доказів оплати вказаних грошових коштів матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов’язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов’язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Як відзначалось судом, в силу приписів ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Судом встановлено, сукупність вказаних умов та встановлено, що дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, судом встановлено, що позивачем відповідачу в порядку п. 8.2 Договору нараховано пеню, а не штраф.

Відповідачем обґрунтованих пояснень щодо неможливості виконати взяті на себе зобов’язання за Договором не подано.

За перерахунком суду у відповідності до вказаних вище періодів та сум встановлено, що розмір пені за несвоєчасну поставку товару за Договором становить 13.495,55 грн. (8711,38 грн. + 4784,17 грн.).

З огляду на викладене вище в сукупності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13.495,55 грн. пені. Пеню в сумі 3.763,77 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом

Отже, відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Внаслідок вказаного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, б. 13, офіс 222; ідентифікаційний код 36046631) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) 13.495 (тринадцять тисяч чотириста дев’яносто п’ять) грн. 55 коп. неустойки, 1.762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя           Т.М. Ващенко