РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/740/18

за позовом: Північного офісу Держаудитслужби, вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053; адреса для листування: вул. Єлецька, 11, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради, вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, 14017

про стягнення 53787грн.57коп. збитків у порядку регресу,

у присутності представників сторін:

від позивача: Середи С.О. - головного спеціаліста-юрисконсульта, довіреність № 26-16-17-17/5825 від 22.06.2018;

від відповідача: Корж Л.П. - головного спеціаліста-юрисконсульта, довіреність №12/03 від 02.01.2018.

В судовому засіданні 14.11.2018 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з відповідача у порядку регресу 53787грн.57коп. збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного перерахування на рахунок позивача суми допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, яка належала до сплати звільненому працівнику.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок реорганізації Державної фінансової інспекції в Чернігівській області шляхом приєднання до Північного офісу Держаудитслужби, та зважаючи на введення в дію структури та штатного розпису Північного офісу Держаудитслужби, працівника ОСОБА_3 було повідомлено про зміну істотних умов державної служби та запропоновано іншу посаду. Як зазначає позивач, ОСОБА_3 у своїй заяві від 07.09.2016 не погодився зі зміною істотних умов праці та відмовився від запропонованої посади. Також у цій заяві ОСОБА_3 звернув увагу на необхідність виплати йому допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році та віднесеного до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач вказує, що наказом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 12.09.2016 №91-о ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади, а Держфінінспекція в Чернігівській області на виконання п. 6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 (далі по тексту - Порядок №936), звернулась до відповідача з листом та необхідними документами для здійснення відповідачем виплати вихідної допомоги ОСОБА_3 За твердженням позивача, оскільки відповідач відмовився перерахувати позивачу кошти для виплати вихідної допомоги, а у Держфініспекції в Чернігівській області не були передбачені видатки на таку виплату, тому ОСОБА_3 вихідна допомога виплачена не була. Позивач зазначає, що вихідну допомогу у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, що становить 25912грн.26коп., а також 53787грн.57коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільнені стягнуто з Держфінінспекції в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 у судовому порядку, які у подальшому списані з казначейського рахунку та перераховані ОСОБА_3

Позивач також вказує, що у судовому порядку визнано протиправними дії відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 25912грн.26коп. виплаченої ОСОБА_3 допомоги, які позивачем фактично отримані. Грошові кошти в сумі 53787грн.57коп., як сума, сплачена за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні працівника, відповідачем не сплачена.

Отже, позивач вважає, що оскільки дії відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача коштів для виплати вихідної допомоги ОСОБА_3 були визнані судом неправомірними, тому відповідач має відшкодувати позивачу збитки у розмірі 53787грн.57коп., понесені ним внаслідок сплати ОСОБА_3 коштів за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на ст. 116 Кодексу законів про працю України та п. 5 Порядку №936, зазначає, що при звільненні працівника саме на роботодавця покладено обов'язок щодо виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення. За твердженнями відповідача, жодною правовою нормою Порядку №936 не передбачено права роботодавця чекати надходження бюджетних коштів від уповноваженого органу і не виплачувати зазначені соціальні виплати. Як вказує відповідач, Порядком №936 не встановлено строку для перевірки, реєстрації, обліку розрахунків та подання уповноваженим органом органам Казначейства платіжних документів для здійснення відповідних видатків. На думку відповідача, ані Порядком №936, ані будь-яким іншим чинним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку уповноваженого органу робити відповідні дії у такі строки, щоб станом на день звільнення працівника відповідні кошти вже були перераховані органом Казначейства на рахунок роботодавця і він міг за рахунок цих коштів повністю розраховуватись з працівником у день звільнення.

Отже, відповідач вважає, що повна відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України покладається на роботодавця за наявності його вини. За твердженням відповідача, вина Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_3 у день звільнення в частині невиплати допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17. Відтак відповідач вважає, що збитки у вигляді середнього заробітку є результатом дії самого роботодавця - Державної фінансової інспекції в Чернігівській області і правові підстави для стягнення збитків у вигляді середнього заробітку з відповідача відсутні.

Також відповідач зазначає, що жодного судового рішення, яким би були визнані рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати у строк - до дня звільнення ОСОБА_3 немає. За твердженнями відповідача, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 визнано протиправними дії Управління щодо неперерахування допомоги тільки у зазначеному розмірі, а не у строк - до дня звільнення. Тому, на думку відповідача, шкода у вигляді середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_3 не завдана будь-якою іншою особою, а самою Державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області, а тому у позивача відсутнє право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

У відповіді на відзив від 06.11.2018 позивач фактично повторив доводи та аргументи, викладені у позовній заяві, але додатково з посиланням на приписи ст. 1173 Цивільного кодексу України зазначив, що саме протиправні дії відповідача щодо неперерахування позивачу допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати стали причиною стягнення з позивача адміністративним судом грошових коштів в сумі 53787грн.57коп. за несвоєчасне проведення розрахунків при звільненні працівника, що, на думку позивача, свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2017 року з рахунку Північного офісу Держаудитслужби (позивач у справі) Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві здійснено безспірне списання коштів в сумі 25912грн.26коп. та 53787грн.57коп. на користь ОСОБА_3, що підтверджується копією виписки по рахунках 31.10.2017, сформованою 01.11.2017.

Згідно з інформацією, наведеною в даній виписці, списання коштів з рахунку позивача здійснено на підставі виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 по справі №825/224/17.

За твердженням позивача, грошові кошти з його рахунку списані на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 по справі №827/224/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м.Чернігові ради (відповідач у даній справі) про визнання дій неправомірними та стягнення коштів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17 скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та прийнято нове рішення, яким:

- визнано неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_3 допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на користь ОСОБА_3 допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, що складає 25912грн.26 коп.;

- визнано неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення з ОСОБА_3 в частині невиплати допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на користь ОСОБА_3 53787грн.57 коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

У вказаній постанові від 12.04.2017 судом встановлено наступні обставини.

Наказом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 12.09.2016 № 91-о «Про надання відпустки з наступним звільненням ОСОБА_3.» з 27.09.2016 позивача було звільнено із займаної посади відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

При цьому, в заяві про звільнення ОСОБА_3 зазначив про необхідність виплати йому допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати при звільненні, як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році та віднесеного до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При звільненні ОСОБА_3 Держфінінспекцією в Чернігівській області в день звільнення здійснено виплату сум, що належать йому від установи, а саме за вересень 2016 року забезпечено виплату вихідної допомоги в розмірі його середньої місячної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 83 Закону України «Про державну службу» та грошової компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, що підтверджується платіжними доручення від 26.09.2016 №423 та № 614.

29.09.2016 ОСОБА_3 звернувся до Держфінінспекції в Чернігівській області із проханням виплатити йому допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

Листом від 07.10.2016 № 25-11-21-16/6185 Державна фінансова інспекція в Чернігівській області повідомила ОСОБА_3 про те, що для виплати йому допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати відсутні законодавчі підстави.

Київський апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.04.2017 встановив, що у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_3 набув право на отримання допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати під час звільнення у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники справи звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 4 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла станом на винесення постанови від 12.04.2017, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17 набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 12.04.2017.

Враховуючи те, що у справі №825/224/17 та у даній справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17 та входять до предмету доказування в межах цієї справи, є преюдиціальними та не належать доведенню знову в межах цієї справи.

Отже, обставини, встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17, в ході розгляду справи №927/740/18 не доводяться.

Після виконання судового рішення Київського апеляційного адміністративного суду позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправними дій цього Управління щодо неперерахування на рахунок Північного офісу Держаудитслужби сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради у порядку регресу 25912грн.26коп. допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, виплаченої ОСОБА_3, та 53787грн.57коп. збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №825/1827/17 адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо неперерахування на рахунок Північного офісу Держаудитслужби сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, у порядку регресу, на користь Північного офісу Держаудитслужби 25912грн.26коп. допомоги, виплаченої ОСОБА_3, у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь Північного офісу Держаудитслужби суму збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби, у розмірі 53787грн.57коп; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь Північного офісу Держаудитслужби судові витрати в сумі 3200грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі №825/1827/17 скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у частині позовних вимог про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради суми збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби, у розмірі 53787 грн.57 коп.; провадження у справі у частині позовних вимог Північного офісу Держаудитслужби до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення суми збитків у розмірі 53787грн.57 коп. - закрито; у решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 - залишено без змін.

Здійснюючи правову кваліфікацію спірних відносин, суд виходить з такого:

В силу ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем до стягнення суми є позадоговірними, а тому до цих правовідносин судом застосовуються положення глави 82 Цивільного кодексу України.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначаються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач у відповіді на відзив відповідача, передбачаються особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до приписів даної статті така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Але при цьому діють загальні правила обставин, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди. Такими обставинами є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача шкоди.

Приймаючи до уваги спеціальну норму, викладену у ст.1173 Цивільного кодексу України щодо наявності чи відсутності вини, наявність вини заподіювача шкоди презумується.

Враховуючи, що вина заподіювача шкоди презумується, тому в силу приписів ст.13 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння матеріальної шкоди та її розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та матеріальною шкодою.

Факт протиправності поведінки відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №825/1827/17, залишеним в цій частині без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018.

В силу приписів ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі №825/1827/17 набрала законної сили 08.08.2018.

Враховуючи те, що у справі №825/1827/17 та у даній справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, зазначені факти, які встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі №825/1827/17 та входять до предмету доказування в межах даної справи, відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Отже, обставини щодо неправомірної поведінки відповідача, яка полягає у неперерахуванні позивачу суми допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, належної до сплати ОСОБА_3, не доводяться знов.

Іншою необхідною умовою для покладення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, який передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Тобто, протиправна поведінка особи лише тоді є причиною збитків, коли вона безпосередньо пов'язана із збитками.

Обгрунтовуючи наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкоди у вигляді виплати колишньому працівникові суми за затримку проведення повного розрахунку при звільненні, позивач стверджує, що саме внаслідок непроведення відповідачем перерахування на рахунок Держфінінспекції в Чернігівській області допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати працівника ОСОБА_3, у Держфінінспекції в Чернігівській області не було законних підстав для здійснення виплати такої допомоги.

Як зазначено судом вище, право ОСОБА_3 на отримання допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати при звільненні було встановлено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 825/224/17, в якій міститься висновок, що виплата спірної допомоги у визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядку мала бути здійснена саме Держфінінспекцією в Чернігівській області відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.05.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017, змінено спосіб та порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 по справі № 825/224/17 шляхом зміни боржника з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на Північний офіс Держаудитслужби. Відтак позивач у справі №927/740/18 є правонаступником Державної фінансової інспекції у Чернігівській області.

Механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936.

Підпунктом 7 пункту 4 цього Порядку встановлюється, що виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян.

Водночас, згідно з п.5 цього ж Порядку передбачається, що соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників має проводитися саме підприємствами, установами, організаціями за місцем основної роботи громадян, що мають право на виплату такої допомоги.

При цьому, із змісту Порядку не вбачається, що виплата вищезазначеної допомоги здійснюється роботодавцем лише після надходження коштів від уповноваженого органу з питань соціального захисту населення. Також, в Порядку не встановлюється будь-яких строків для проведення відповідним уповноваженим органом перевірки, реєстрації, обліку розрахунків та подачі органам Казначейства платіжних документів для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Твердження позивача, що ним не було здійснено виплати допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати ОСОБА_3 в зв'язку з отриманням від відповідача листа з повідомленням про відсутність законодавчих підстав для виплати такої допомоги, судом до уваги не приймається, оскільки, як встановлено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17 у позивача обов'язок щодо виплати працівнику допомоги виник на підставі поданих до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові розрахункових даних, в яких був визначений розмір допомоги.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України здійснення виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, в день звільнення такого працівника є обов'язком роботодавця і його виконання не ставиться в залежність від вчинення або невчинення дій, покладених на третіх осіб. В свою чергу, виплата працівнику сум за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні є правовим наслідком невиконання роботодавцем свого обов'язку щодо здійснення повного розрахунку з працівником, що звільняється, у день його звільнення.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність причинного зв'язку між неправомірною поведінкою відповідача, яка полягала у несвоєчасному неперерахуванні на рахунок позивача допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, про що встановлено в постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №825/1827/17, та виплатою позивачем сум за несвоєчасне проведення самим позивачем розрахунку з працівником при його звільненні.

Щодо третього складового елементу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, саме наявність самої шкоди в заявленому до стягнення розмірі, суд зазначає про таке.

Під шкодою розуміється зменшення або втрата певного майнового блага, зокрема зменшення або втрата майна потерпілого, що тягне за собою виникнення майнової шкоди.

Мотивуючи факт заподіяння шкоди, позивач стверджує, що шкода полягає у виплаті ним на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 825/224/17 грошових коштів в сумі 53787грн.57коп. колишньому працівнику ОСОБА_3 за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Як вбачається із змісту вищевказаного судового рішення від 12.04.2017, суд, встановивши, що виплату ОСОБА_3 допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати мав здійснити саме роботодавець - позивач, тому в силу приписів ст.116, 117 Кодексу законів про працю України адміністративним судом розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка й була стягнута з позивача.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є мірою відповідальності роботодавця перед працівником, яка настає для роботодавця внаслідок невиконання свого прямого обов'язку своєчасно провести повний розрахунок з працівником у день його звільнення, та не залежить від правомірності чи неправомірності дій третіх осіб.

Відтак, суд не приймає до уваги позицію позивача, що виплачена ним сума 53757грн.57коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні є шкодою в розумінні ст.1166, 1173 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, позивачем не доведено суду наявність двох складових елементів, при яких настає відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для покладення такої відповідальності на відповідача.

Стосовно викладеного у позовній заяві посилання на ст.1191 Цивільного кодексу України, як на правову підставу заявленого позову, суд вважає за необхідність зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суть права регресу полягає у праві особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якої завдано шкоди.

Разом з тим, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума 53787грн.57коп., яка виплачена ним як сума середнього заробітку за весь час затримки здійснення повного розрахунку зі звільненим працівником за своєю правовою природою є саме відповідальністю роботодавця, а не є шкодою, тому відсутні правові підстави для ствердження про наявність у позивача права зворотньої вимоги до відповідача про відшкодування шкоди.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим в їх задоволенні має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача судом відмовлено повністю, тому сплачений за подання даного позову судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.74, 75, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Північного офісу Держаудитслужби (вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, ідентифікаційний код 40479560) до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради (вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, ідентифікаційний код, 03196208) про стягнення 53787грн.57коп. збитків в порядку регресу ВІДМОВИТИ ПОВНІСТЮ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя Т. Г. Оленич