ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2018р.                      Справа №905/1543/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання (помічник судді) Рильцова Є.Ю.,

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, м.Горлівка, Донецька область, вул. Ушева, 1, )

про стягнення 9 908 934, 79 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 3% річних – 842 665,97 грн., інфляційних втрат – 9 066 268,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу №14/2490/11 від 30.09.2011р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, виходячи зі змісту розрахунку до позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», питання заборгованості відповідача, нарахування процентів річних за період з 15.11.2011р. по 29.09.2014р. та інфляційних за період з листопада 2011 року по червень 2014 року за вказаним договором вже досліджувалось судом, з приводу чого були постановлені рішення у справі №5006/47/121/2012, №908/1357/15-г.

Відповідач у жодне судове засідання не з’явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення з офіційного веб-порталу «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» про дати та час судових засідань у справі №905/1543/18.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 вказаного нормативно-правового акту для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відтак, господарський суд зауважує, що відповідач мав право та можливість ознайомитись, з ухвалами у цій справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 вказаного кодексу зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 30.09.2011р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу №14/2490/11, за приписами п.1.1 якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 271121000, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов’язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору №14/2490/11 від 30.09.2011р. продавець передає покупцю, зокрема, у IV кварталі 2011 року природний газ в обсязі до 2717 тис. куб. м, в тому числі: у жовтні – 351 тис. куб. м, листопаді – 1011 тис. куб. м, грудні - 1355 тис. куб. м.

На виконання укладеного сторонами правочину, продавцем та покупцем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

-          б/н від 31.10.2011р. у жовтні 2011 року на суму 1 573 175,43 грн. (412,647 тис. куб. м),

-          б/н від 30.11.2011р. у листопаді 2011 року на суму 3 210 593,60 грн. (842,145 тис. куб. м),

-          б/н від 31.12.2011р. у грудні 2011 року на суму 3 356 337,84 грн. (880,374 тис. куб. м).

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.01.2013р. по справі №5006/47/121/2012 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 7 999 442,60 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за постачання природного газу у розмірі 6 566 931,45 грн., пеню - 479 143,81 грн., штраф - 568 676,73 грн., інфляційні нарахування - 66 026,41 грн., три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки - 198 669,90 грн., а всього 7 879 448,30 грн., та судовий збір - 64 378,32 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині рішення господарського суду Донецької області від 29.01.2013р. по справі №5006/47/121/2012 суд дослідив обставини укладання договору на купівлю-продаж природного газу №14/2490/11 від 30.09.2011р.; наявність обставин постачання природного газу у жовтні – грудні 2011 року в обсязі 2 135,166 тис. куб. м на загальну суму 8 140 106,87 грн.; заборгованість за поставлений енергоресурс в сумі 6 566 931,45 грн., а також дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, штрафу, інфляційних та процентів річних.

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 29.01.2013р. по справі №5006/47/121/2012 переглядалось в апеляційному порядку.

Постановою суду апеляційної інстанції від 13.03.2013р. рішення господарського суду Донецької області від 29.01.2013р. залишено без змін.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 29.01.2013р. господарського суду Донецької області по справі №5006/47/121/2012 (яке у встановленому законом порядку не скасовано та є дійсним), має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

В той же час, рішенням господарського суду Донецької області від 13.05.2015р. по справі №908/1357/15-г позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 1174387,49 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 350 395,94 грн. – 3% річних та 819 593,42 грн. – втрат від інфляції та 23 399,78 грн. судового збору.

Під час розгляду вищенаведеної справи, господарський суд з посиланням на висновки, наведені у справі №5006/47/121/2012, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних – 350 395,94 грн. за загальний період з 01.11.2012р. по 29.09.2014р., індексу інфляції – 819 593,42 грн. за загальний період з червня 2012 року по серпень 2014 року (включно).

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 13.05.2015р. по справі №908/1357/15-г не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України (ст.112 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справ №5006/47/121/2012, №908/1357/15-г як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З          а відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Виходячи з того, що відповідач за спожитий природний газ за договором №14/2490/11 від 30.09.2011р. на теперішній час не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних за загальний період, який не був предметом розгляду у справах №5006/47/121/2012, №908/1357/15-г, а саме з 10.06.2014р. по 30.05.2018р. в сумі 842 665,97 грн., інфляційних збитків за загальний період з вересня 2014 року по квітень 2018 року у розмірі 9 066 268,82 грн. та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013р., індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція – це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі – Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції – місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат за поставками жовтня - грудня 2011 року, суд зазначає, що позивачем було здійснено подвійне нарахування інфляційних, не на суму боргу, а на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередні періоди, що є помилковим.

Відтак, за розрахунком суду, інфляційна складова боргу за наведеними поставками природного газу (в межах визначеного позивачем періоду) становила 8 081 416,14 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з’ясувавши обставини, пов’язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційної складової боргу підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 8 081 416,14 грн. з одночасним задоволення вимог про стягнення процентів річних на заявлену позивачем суму.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 148 634,02 грн. підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Дослідивши докази, які наявні матеріалах справи, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка про стягнення 3% річних в сумі 842 665,97 грн - задовольнити, інфляційних втрат в сумі 9 066 268,82 грн. – задовольнити частково, а саме в сумі 8 081 416,14 грн.

Стягнути з Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька обл., м.Горлівка, вул.Ушева, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 3% річних – 842 665,97 грн, інфляційні втрати – 8 081 416,14 грн., а також судовий збір в сумі 133 861,23 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 25.10.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ).

Відповідач - Комунальне підприємство по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька обл., м.Горлівка, вул.Ушева, буд.1, ).

Суддя О.М. Сковородіна