ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.2018 Справа № 910/6590/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін справу №910/6590/18

за позовом: Дочірнього підприємства Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, код 31931024),

до відповідача: Приватного акціонерного товариства ВФ Україна (вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01601, код 14333937)

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 0401/1 від 04.01.2018);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 0104 від 05.04.2018);

за участю секретаря судового засідання Молодецької В.О.,

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна, в якому просить суд зобовязати відповідача звільнити та повернути майно, а саме приміщення в адміністративній будівлі, загальною площею 15,2 кв.м., яке розташоване за адресою: 41300, Сумська область, Глухівський район, с. Береза, вул. Московська, 1, яке належить Дочірньому підприємству Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на праві господарського відання.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна № 11 від 01.08.2011 закінчився 30.06.2014, однак відповідач обовязку щодо повернення орендованого майна не виконав. Станом на сьогодні відповідач продовжує користуватися майном без достатньої правової підстави.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/6590/18 та призначено підготовче засідання з повідомленням сторін; відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 02.08.2018.

03.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5700), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач вказує на те, що діюче законодавство передбачає можливість застосування у договірних правовідносинах правового інституту пролонгації договору (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріпленого ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України. Сторони обопільно двічі не скористалися своїм правом відмови від договору після закінчення строку його дії, у зв'язку з чим договір був поновленим (продовженим) з 01.07.2014 по 31.05.2017 (включно), а потім ще на 2 роки та 11 місяців, тобто з 01.06.2017 по 30.04.2020 (включно). Жодних претензій або заперечень щодо користування відповідачем об'єктом оренди, або вимог про дострокове розірвання договору в період з моменту укладання договору до надсилання позивачем претензії вих. № 06/795 від 01.09.2017 до відповідача не надходило. Претензія позивача була направлена не в термін встановлений діючим законодавством та договором, тобто не в строк до « 30» червня 2017року. Відповідач є сумлінним орендарем, який правомірно на даний час продовжує користуватися орендованим майном на підставі договору оренди №11 від 01.08.2011, ніяким чином не порушував права та/або законні інтереси позивача як орендодавця.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.09.2018 у справі № 910/6590/18 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

08.10.2018 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що дія договору оренди № 11 припинилась 30.06.2014, а орендар вважається таким, що безпідставно користується нерухомим майном з 01.07.2014. У договорі сторони не передбачили умов про автоматичну пролонгацію договору оренди нерухомого майна. ОСОБА_2 від 01.09.2017 № 06/795 позивач повідомив відповідача про те, що останній не виконав умови договору та не повернув майно орендодавцеві у встановлений договором строк та разом з тим просив припинити порушення прав власника на вільне володіння та розпорядження належної йому речі.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 08.10.2018 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 15.11.2018 судом оголошено перерву до 16.11.2018 на 11 год. 00 хв.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу наданого учасникам судового процесу для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені усі належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

01.08.2011 між сторонами було укладено договір оренди нерухомого майна № 11, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування нежитлове вбудоване приміщення під розміщення апаратної базової станції мобільного зв'язку, загальною площею - 15,2кв.м, за адресою: 41300, Сумська обл., Глухівський р-н, с. Береза, вул. Московське шосе (Московська), 1, що обліковується на балансі філії "Глухівська ДЕД" ДП "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України".

Вартість обєкта оренди згідно з незалежною оцінкою становить 8690,00 грн. без ПДВ станом на 30.06.2011.

Факт передачі в оренду нежитлового вбудованого приміщення підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 01.08.2011.

Відповідно до п. 9.1. договору, він укладений строком на два роки 11 місяців і діє з моменту його підписання обома сторонами.

Відповідно до п. 2.2. договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається ПАТ „ДАК "Автомобільні дороги України", а орендар користується ним протягом строку дії договору оренди.

За умовами п. 2.3. договору, у разі припинення цього договору, майно повертається орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі в день закінчення дії договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Обов'язок зі складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 4.13 договору, у разі закінчення терміну його дії, а також у разі дострокового припинення, орендар зобов'язаний протягом 10 днів (після закінчення строку попередження) здати приміщення з оформленням акту приймання-передачі, в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу і зі всіма виконаними в ньому поліпшеннями або відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової), орендованого майна з вини орендаря.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 763, 764 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як і будь-який правочин, договір є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Статтями 6 та 627 ЦК України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Судом встановлено, що сторони, керуючись закріпленим статтями принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини при визначенні такої істотної умови договору як строк його дії.

При цьому, у договорі сторони не передбачили умов щодо його автоматичної пролонгації за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди.

З огляну на вказане, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що договір був поновленим (продовженим) з 01.07.2014 по 31.05.2017 (включно), а потім ще на 2 роки та 11 місяців.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України, ст. 785 Цивільного кодексу України, п. 9.6. договору оренди, чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Строк дії договору, виходячи з положень п. 9.1., закінчився 30.06.2014.

Те, що позивач, як вказує відповідач, жодних претензій або заперечень щодо користування відповідачем об'єктом оренди до 2017 року не заявляв, не спростовує факту припинення чинності договору.

Згідно з ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Статтею 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

01.09.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією № 06/795, в якій вказуючи на припинення договору оренди та відсутність умов щодо його пролонгації, вимагав звільнити орендоване приміщення та повернути його позивачу.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу, як орендодавцю, обєкта оренди.

У звязку з припиненням договору відповідач втратив статус орендаря, і в силу положень вищевказаних норм та умов договору зобовязаний повернути обєкт оренди орендодавцю.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт припинення договору оренди нерухомого майна № 11 від 01.08.2011, у звязку з закінченням строку, на який його було укладено, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання відповідача звільнити та повернути позивачу майно, а саме приміщення в адміністративній будівлі, загальною площею 15,2 кв.м., яке розташоване за адресою: 41300, Сумська область, Глухівський район, с. Береза, вул. Московська, 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобовязати Приватне акціонерне товариство ВФ Україна (вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01601, код 14333937) звільнити та повернути майно, а саме приміщення в адміністративній будівлі, загальною площею 15,2 кв.м., яке розташоване за адресою: 41300, Сумська область, Глухівський район, с. Береза, вул. Московська, 1, Дочірньому підприємству Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, код 31931024).

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ВФ Україна (вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01601, код 14333937) на користь Дочірнього підприємства Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, код 31931024) 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.11.2018.

СУДДЯ О.В.КОВАЛЕНКО