ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

09 листопада 2018 року Справа № 926/1481/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар судового засідання Маковей М.О., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра - 2020»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денисівка - 1»

про стягнення заборгованості в сумі 102016,93 грн.

Представники:

від позивача - Ватутін І.П., довіреність б/н від 01.02.2018

від відповідача - Малишева І.В., довіреність № 339 від 21.09.2018;

Янчук Р.О., довіреність № 394 від 07.11.2018

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Надра - 2020» звернулось позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денисівка - 1» про стягнення заборгованості в сумі 102016,93 грн, у тому числі: 96795 грн - основного боргу, 414 грн - 3% річних, 4807,93 грн - пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем свого обов'язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару за договором поставки № 06/18 від 03 січня 2018 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 96795 грн. Крім того, у відповідності до ст.625 ЦК України та п. 7.2. договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 414 грн - 3% річних та 4807,93 грн - пені. В підтвердження поставки товару позивач посилається на видаткову накладну № 621 від 06.07.2018 та товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 621 від 06.07.2018.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018 справу призначено судді Швецю М.В.

Ухвалою суду від 04.09.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 25.09.2018 - 10:30 год.

19.09.2018 відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву за вх № 2838, в якому повідомляє про відсутність заборгованості за нафтопродукти перед позивачем згідно даних бухгалтерського обліку та відсутність будь-яких копій чи оригіналів документів, що підтверджують поставку позивачем нафтопродуктів 06 липня 2018 року на суму 96795 грн. Крім того, відповідач не направляв позивачу згідно п. 2.4. договору № 06/18 від 03 січня 2018 року письмову заявку на поставку нафтопродуктів 06 липня 2018 року. А тому, враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

25.09.2018 в судовому засідання у відповідності до ч. 5 ст. 183 ГПК України, судом було оголошено перерву до 05.10.2018 - 10:30 год.

05.10.2018 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив, в якому заперечує проти тверджень відповідача, наведених ним у відзиві на позовну заяву. До відповіді позивач додав реєстр рахунків на оплату, копію реєстру видаткових накладних, копію картки рахунку 281 за 06.07.2018, копію реєстру ТТН, копію шляхового листа № 7, копію письмового пояснення водія ОСОБА_4, копію податкової накладної, копію квитанції про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

05.10.2018 в судовому засідання у відповідності до ч. 5 ст. 183 ГПК України, судом було оголошено перерву до 12.10.2018 - 11:30 год.

Ухвалою суду від 12.10.2018 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 17.10.2018 року - 14:30 год. за участю представників сторін та зобов'язано позивача та відповідача надати суду: оригінали видаткової накладної № 621 від 06.07.2018р. та товарно-транспортної накладної № 621 від 06.07.2018р.

Представник позивача 17.10.2018 подав пояснення за вх. № 3309, в якому зазначає про відсутність у нього документів, витребуваних ухвалою суду від 12.10.2018.

17.10.2018 представник відповідача через канцелярію суду подав заперечення за вх. № 3299, в якому не погоджується з твердженнями та доводами позивача, викладеними ним у відповіді на відзив, та вважає їх безпідставними, та повідомив про відсутність документів, витребуваних ухвалою суду від 12.10.2018. Крім того, відповідач до заперечення додав копії письмових пояснень майстра ОСОБА_5, копії податкових декларацій з ПДВ, копію журналу ордеру 6311, копію реєстру документів за липень 2018.

17.10.2018 в судовому засідання у відповідності до ч. 5 ст. 183 ГПК України, судом було оголошено перерву до 26.10.2018 - 15:00 год.

26.10.2018 представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання за вх.№ 3414 від 26.10.2018 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та заяву за вх.№ 3415 від 26.10.2018 про наявність сумніву з приводу достовірності поданих позивачем доказів на підставі п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, а саме видаткової накладної №621 від 06.07.2018 року та товаро-транспортної накладної №621 від 06.07.2018 року.

Ухвалою суду від 26.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 листопада 2018 року - 10:30 год.

Ухвалою суду від 05.10.2018 розгляд справи по суті відкладено на 09 листопада 2018 року - 10:30 год. у зв'язку із неявкою представників сторін в судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнають з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та інших поясненнях наданих суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив:

03 січня 2018 року між ТОВ «Надра-2020» (позивач, постачальник) і ТОВ «Денисівка-1» (відповідач, покупець) було укладено договір поставки товарів № 06/18.

Умовами п. 2.1. договору передбачено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти окремими партіями згідно умов, викладених в цьому договорі.

Загальна кількість товару, що поставляється за цим договором визначається шляхом додавання кількості партій товару зазначених в актах приймання-передачі товару або/та видаткових накладних, що складаються сторонами по кожному факту поставки партії товару (пункт 2.3. договору).

Згідно до п.2.4. договору поставка партії товару вважається узгодженою, а заявка прийнятої постачальником до виконання з дати підписання сторонами відповідного додатку до цього договору при поставці залізничним транспортом або з дати виставлення постачальником відповідного рахунку-фактури при поставці автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3.1. ціна товару, що поставляється за договором, визначається для кожної партії товару окремо, при поставці автомобільним транспортом в рахунку-фактурі та видатковій накладній. Також п. 3.6. передбачено, що оплата вважається виконаною з моменту надходження на поточний рахунок постачальника грошових коштів від покупця в повному обсязі за товар.

Згідно до п. 3.4. договору термін оплати товару визначається сторонами для кожної партії товару окремо та зазначається при поставці залізничним транспортом в додатку до даного договору, а при поставці автомобільним транспортом в рахунку-фактурі на кожну окрему партію товару.

Згідно п. 3.7 договору, остаточні розрахунки сторін по кожній партії товару здійснюються на підставі відповідного акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Впродовж усього терміну дії договору сторони належно виконували свої зобов'язання.

Позов мотивований тим, що згідно наданих копій видаткової накладної № 621 від 06.07.2018 та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 621 від 06.07.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 96795 грн. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, не здійснив оплати за прийнятий товар, у зв'язку з чим він заявив вимогу про стягнення з відповідача 96795 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, позов мотивований тим, що згідно наданих копій видаткової накладної № 621 від 06.07.2018 та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 621 від 06.07.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 96795 грн.

Згідно п. 8.1 договору позивач звернувся до відповідача з претензією від 23.07.2018, в якій вимагав провести розрахунки за проведену поставку, а також підписати та повернути акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.04.2018 - 15.07.2018, однак відповідач відповіді на претензію не надав, а 10.08.2018 року надіслав ТОВ «Надра-2020» акт звіряння взаємних розрахунків з відповідною відміткою про відсутність заборгованості.

На вимогу суду позивач не надав для огляду оригінали видаткової накладної і товарно-транспортної накладної № 621 від 06.07.2018 року на поставку дизельного палива на суму 96795 грн, оскільки дані документи відсутні у позивача.

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечує факт отримання від позивача дизельного палива за видатковою накладною і товарно-транспортною накладною № 621 від 06.07.2018 року на суму 96795 грн та повідомляє, що оригінали даних накладних у нього теж відсутні оскільки поставка не відбулась.

Згідно до Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про документарне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку зазначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а в частині 9 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» міститься застереження про те, що вилучення оригіналів первинних документів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Відсутність у позивача оригіналів видаткової накладної та товарно-транспортної накладної № 621 від 06.07.2018 року на поставку дизельного палива на суму 96795 грн і доказів їх вилучення роблять неможливим виготовлення їх копій.

Копії видаткової накладної і товарно-транспортної накладної № 621 від 06.07.2018 року на поставку дизельного палива на суму 96795 грн в силу статті 77 Господарського процесуального кодексу України, при відсутності їх оригіналів, не можуть бути доказами, які підтверджують проведення господарських операцій по передачі позивачем відповідачу товару за цими документами.

Крім зазначеного, суд надав оцінку і іншим доказам на які посилаються сторони, а саме:

Зокрема твердження позивача про те, що факт продажу товару підтверджується тими обставинами, що позивачем була внесена та зареєстрована відповідна податкова накладна на суму основного боргу 96795 грн, суд критично оцінює таке твердження позивача, так як відповідно до ст. 201.10 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наданих відповідачем копій податкових декларацій з ПДВ не вбачається проведення даної операції на суму 96795 грн в період липень - вересень 2018 року.

Відповідно до частин 198.1 та 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Отже, відсутність віднесення відповідачем до податкового кредиту вищезазначеної суми за період липень-вересень 2018 є фактом не отримання платником податку товарів.

Таким чином, наявність зареєстрованої позивачем податкової накладної не засвідчує факт беззаперечного здійснення господарської операції (продажу товару). Підтвердженням даних податкового обліку можуть бути лише достовірні первинні документи, які складено в разі фактичного здійснення господарської операції.

Інші документи подані позивачем в підтвердження здійснення поставки, а саме: реєстр рахунків на оплату, скриншот електронної пошти про надсилання рахунку № 510 від 06.07.2018 на електронну адресу ТОВ «Денисівка-1», шляховий лист № 7 від 06.07.2018, картка рахунок 281 за 06.07.2018 р. (облік товару), реєстр ТТН - є односторонніми документами та не являються первинними, що засвідчують факт беззаперечного здійснення господарської операції (продажу товару).

Стосовно поданих сторонами, а саме письмових пояснень (заяв свідків) майстра ОСОБА_5 та водія ОСОБА_4, суд зазначає наступне:

Згідно з вимогами ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім'я (прізвище, ім'я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

На підставі вищевикладеного суд констатує, що письмові пояснення (заяви свідків) майстра ОСОБА_5 та водія ОСОБА_4 не відповідають вимогам ч. 2, ч. 3 ст. 88, зокрема в них не зазначені місця проживання (перебування) свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта свідка ОСОБА_5, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), також не містяться підтвердження свідків про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень, крім того підписи свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не посвідчені нотаріусом. Отже, дані письмові пояснення (заяви свідків) до уваги суду не беруться та виключаються із доказової бази.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі відповідачеві товару на суму 96795 грн, а тому у відповідача не виникло обов'язку по оплаті товару в заявленій позивачем сумі основного боргу.

Із врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра-2020» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Денисівка-1» суми основного боргу в розмірі 96795 грн, слід відмовити, оскільки дана позовна вимога не визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 414 грн та пеню в сумі 4807,93 грн, нараховані за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору поставки № 06/18 від 03 січня 2018 року передбачено, що у разі прострочення оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період виникнення прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра-2020» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Денисівка-1» суми основного боргу у розмірі 96795 грн, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 414 грн та пені в сумі 4807,93 грн, як похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.11.2018.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.В. Швець