ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 Справа № 917/1162/18

За позовною заявою Кременчуцької міської ради Полтавської області, 39600, м. Кременчук, полтавська область, площа Перемоги, 2

До відповідача Фізична особа - підприємець ЧЕРНЯВСЬКИЙ Костянтин Анатолійович, АДРЕСА_1

про стягнення 19 708,79 грн. в відшкодування збитків (неодержаний дохід), заподіяних відповідачем за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1245 га (кадастровий номер НОМЕР_2) у період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року в АДРЕСА_2 без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею,

C у д д я БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Секретар судового засідання Мацко Оксана Василівна

Представники:

від позивача: Василевська Ю.О. (див. протокол судового засідання)

від відповідача: відсутні (див. протокол судового засідання)

13.11.2018 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, долучено їх до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Кременчуцької міської ради Полтавської області до Фізичної особи-підприємця Чернявського Костянтина Анатолійовича про стягнення 19 708,79 грн. в відшкодування збитків (неодержаний дохід), заподіяних відповідачем за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1245 га (кадастровий номер НОМЕР_2) у період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року в АДРЕСА_2 без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею.

Позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавило орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю.

Відповідач не скористався правами, наданими йому для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання не забезпечив. Копію ухвали господарського суду Полтавської області від 28.09.2018 р. було повернуто до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що процесуальні документи у справі направлялись на адресу відповідача, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1), відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представника позивача, суд,

в с т а н о в и в:

13.01.2006 року між Кременчуцькою міською радою та Чернявським Костянтином Анатолійовичем було укладено договір оренди землі (а.с. 13-14), відповідно до якого Орендодавець (Кременчуцька міська рада) надав, а Орендар (Чернявський К.О.) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (кадастровий номер НОМЕР_2) загальною площею 0,1245 га для експлуатації і обслуговування нежитлової споруди-навісу по вул. Салганній, 1 в м. Кременчуці.

Вказаний договір зареєстровано у Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.05.2006 року № 80.

Відповідно до п.8 договору останній укладено до 01.12.2010 р.

14.12.2015 року відповідач відчужив належний йому на праві власності об'єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці по вул. Салганній, 1 в м. Кременчуці, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 22-23).

За даними позивача, відповідач в установленому законом порядку не вчинив дій щодо посвідчення прав на земельну ділянку та укладення (поновлення) відповідного договору оренди, у період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року (включно) використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації і обслуговування об'єкта нерухомого майна. Вказане призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Несплата вищевказаних коштів стала підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Чернявського Костянтина Анатолійовича збитків у розмірі 19 708,79 грн. за період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року, у зв'язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів на підставі статті 22 Цивільного кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Пунктом 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 156 Земельного кодексу України визначено перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Так, відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 визначено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.05.2018 року у справі № 912/1189/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Статтею 206 ЗК встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким згідно з частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідач на підставі договору дарування від 15.10.2004 року набув право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлова споруда склад-навіс (засолочний цех), загальною площею 234,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,1245 га по вул. Салганній, 1 в м. Кременчуці (згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 21-23).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об'єкт нерухомості є підставою для укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас, чинним законодавством України не передбачене автоматичне оформлення права особи на користування земельною ділянкою у разі виникнення у неї права власності на об'єкт нерухомості, що на ній розташований.

Так, за змістом ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України).

Зважаючи на вказані положення закону, власник нерухомого майна не звільняється від обов'язку оформити право на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Також, згідно зі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства, саме на відповідача покладається обов'язок вчинення певних дій з оформлення права користування земельною ділянкою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2018 р. у справі № 909/42/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 927/933/16, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на врегулювання з Кременчуцькою міською радою питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку загальною площею 0,1245 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в АДРЕСА_2, в період з моменту закінчення строку дії договору оренди від 13.01.2006 р. (01.12.2010 р.) до дати відчуження Фізичною особою підприємцем Чернявським Костянтином Анатолійовичем належного йому на праві власності об'єкта нерухомого майна, що знаходиться на вказаній земельній ділянці (14.12.2015 р.)

Позивачем заявлено до стягнення у даній справі збитки у вигляді неодержаного органом місцевого самоврядування доходу.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян (п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284).

Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, суд встановив, що ФОП Чернявський К.А. у заявлений період користувався спірною земельною ділянкою, не оформивши при цьому відповідно до чинного законодавства таке користування, що позбавило орендодавця можливості одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би одержати, якби його право не було порушено.

З урахуванням зазначених нормативних положень, позивачем правомірно визначено збитки у даній справі як розмір плати за земельну ділянку, яка нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, та яку позивач міг отримати в разі укладення (поновлення) між ним та Фізичною особою підприємцем Чернявським К.А. договору оренди земельної ділянки площею 0,1245 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, розміри збитків, заподіяних вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Листом № 01-44/497 від 21.03.2018 відповідача було викликано на засідання комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді м. Кременчука внаслідок порушення земельного законодавства.

Згідно з Актом по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства від 10.04.2018 р., затвердженим рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04.06.2018 р. № 665 розмір вказаних збитків становить 19 708,79 грн.

Відповідно до п. 5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій.

Відповідачем рішення виконавчого комітету не виконано, оплату заподіяних збитків в сумі 19 708,79 грн. до міського бюджету не проведено.

Таким чином, саме бездіяльність відповідача у вигляді неоформлення правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою площею 0,1245 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, призвели до виникнення у Кременчуцької міської ради в період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року збитків у вигляді недоотриманої плати за земельну ділянку у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Також ч. 2 ст. 1166 визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, за змістом вказаних положень законодавства, обов'язок доказування невинуватості заподіювача шкоди, покладається саме на цю особу.

Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами наявності об'єктивних обставин, що унеможливили б укладення (поновлення) передбаченого як нормами земельного законодавства, так і відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування договору оренди землі та не надав до суду доказів вчинення дій, спрямованих на укладення (поновлення) такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту порушення Фізичною особою-підприємцем Чернявським К.А. законодавства шляхом користування земельною ділянкою площею 0,1245 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук вул. Салганна, 1, у період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею та наявність усіх елементів складу зазначеного цивільного правопорушення, а отже вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаного доходу за вказаний період підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 123, 129, 202, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Чернявського Костянтина Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги, 2, ) - 19 708,79 грн. в відшкодування збитків (неодержаний дохід), заподіяних відповідачем за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1245 га (кадастровий номер НОМЕР_2) у період з 01.03.2015 року по 13.12.2015 року в АДРЕСА_2 без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, та 1 762,00 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повний текст рішення складено 16.11.2018 р.

Суддя Г.І. Бунякіна

Примітка:

1. Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 241 ГПК України.

2. Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 256 ГПК України.