ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2018 Справа №914/1142/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.,

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи за позовом: Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Волинця Ярослава Петровича, смт. Магерів Жовківського р-ну Л/о

про стягнення 155 100,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Казимир С.В. - юрисконсульт, Лось Н.Г. - представник

від відповідача: ОСОБА_4 - представник

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Державним підприємством "Львівський військовий лісокомбінат" до Фізичної особи-підприємця Волинця Ярослава Петровича про стягнення штрафу на суму 155 100,00 грн.

Ухвалою від 23.06.2018 р. позовну заяву Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" до Фізичної особи-підприємця Волинця Ярослава Петровича про стягнення штрафу на суму 155 100,00 грн. судом залишено без руху. Встановлено позивачу строк до 10 календарних днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме: надати суду поштову квитанцію про направлення позовної заяви відповідачу; надати суду акт виконаних робіт; надати належно засвідчені копії документів, які долучені до позовної заяви. Зобов'язано позивача у випадку виправлення зазначених в ухвалі недоліків невідкладно надіслати відповідні документи відповідачу; докази про це надати суду.

09.07.2018 р. позивач, на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2018 р., надав суду наступні документи, а саме: поштову квитанцію про направлення позовної заяви відповідачу; належним чином засвідчені копії актів прийому-здачі робіт на рубках головного користування (актів виконаних робіт) № 24, 99, 52, 64 та акт освідчення місць рубок від 25.12.2016 р.; докази надсилання вказаних документів відповідачу (поштова квитанція та опис вкладення). У зв'язку з наведеним, суд ухвалою від 10.07.2018 р. відкрив провадження у справі № 914/1142/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначив на 30.07.2018 р.

У судовому засіданні 30.07.2018 р. оголошено перерву до 06.09.2018 р.

Ухвалою суду від 06.09.2018 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1142/18 на тридцять днів. Підготовче засідання відкладено на 02.10.2018 р.

Ухвалою від 02.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.11.2018 р.

06.11.2018 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 08.11.2018 р.

08.11.2018 р. представники позивача в судове засідання з'явилися, позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні, просили суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 155 100,00 грн.

Позовна заява позивача обґрунтована тим, що 26.08.2016 р. між ДП "Львівський військовий лісокомбінат" (постійний лісокористувач - Магерівський лісгосп, замовник за договором) та ФОП Волинцем Я. П. (виконавець за договором) укладено договір-підряду № 26/8/16-1 на надання послуг в лісовому господарстві. Відповідно до вказаного договору виконавець повинен виконати комплекс робіт по заготівлі деревини в Магерівському лісгоспі ДП «Львівський військовий лісокомбінат». При цьому об'єм заготівлі деревини, який передбачений технічним завданням у кварталі № 97 виділу № 5(4) становив 640 м. куб., з яких 492 м. куб. ділової деревини та 148 м. куб. дров. Проте згідно актів виконаних робіт та акту освідчення місць рубок від 25.12.2016 р. відповідачем у кварталі № 97 виділу № 5(4) фактично заготовлено 589,66 м. куб., в тому числі 458,66 м. куб. ділової деревини та 131 м. куб. дров, що на 51 м. куб. менше ніж передбачено технічним завданням. Згідно з п. 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. у випадках невиконання технічного завдання з виконавця стягується штраф у розмірі вартості найбільш цінного сортименту даної ділянки за кожний 1 м. куб. незаготовленої деревини. Відповідно до розрахунку, який наведений у позовній заяві, виконавцю слід сплатити штраф за невиконання технічного завдання на суму 155 100,00 грн. перерахувавши кошти на банківський рахунок позивача. Відтак, позивач просить суд стягнути з ФОП Волинця Я. П. на користь ДП "Львівський військовий лісокомбінат" суму штрафу за договором № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. 31.08.2018 р. позивач подав на адресу суду відповідь на відзив за вих. № 489 від 28.08.2018 р., в якій зазначено, що відповідачем заготовлено деревини на 51 м. куб. менше ніж передбачено технічним завданням. Зазначена обставина є підставою для застосування штрафу відповідно до п. 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.

08.11.2018 р. представник відповідача в судове засідання з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 155 100,00 грн. з підстав, наведених у відзиві, поданому на адресу суду 25.07.2018 р. (за вхідн. № 27548/18 від 25.07.2018 р.) та поясненнях, наданих в судовому засіданні. Також відповідач в судовому засіданні і в письмових поясненнях, поданих на адресу суду 25.09.2018 р. вказує на те, що при укладенні договору підряду № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. сторонами не були погоджені такі істотні його умови як предмет та ціна договору, передбачені ч. 3 ст. 180 ГК України. Кошторис вартості робіт є відсутнім в матеріалах справи. Позивачем надано в якості доказу кошторис витрат на виконання робіт ФОП Волинцем Я. П. розроблений саме ФОП Волинцем Я. П. Проте вказаним кошторисом визначено лише витрати виконавця, в ньому відсутнє його підтвердження замовником. Плата за виконання робіт сторонами не встановлена і не погоджена. Тому в силу приписів ч. 8 ст. 181 ГК договір підряду № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. вважається неукладеним і не породжує будь-яких цивільних прав та обов'язків сторін. Фактично роботи по заготівлі деревини проводились відповідачем в порядку позадоговірних відносин, які не передбачають сплати штрафних санкцій. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтримав подану заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ДП "Львівський військовий лісокомбінат", зокрема, 04.09.2018 р. відповідач подав на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ДП "Львівський військовий лісокомбінат". Відповідно до вказаної заяви відповідач вказує на те, що на виконання п. 5.2 договору № 26/8/16 від 26.08.2016 р. позивачем 25.12.2016 р. за участю відповідача складено акт освідчення місць рубок, відповідно до якого дозволено до відпуску кількість деревини: ділової - 492 м. куб., дров - 148 м. куб., а фактично відповідачем заготовлену кількість деревини, зокрема, ділової - 458,66 м. куб., дров - 131 м. куб., залишку недорубу не виявлено. Таким чином, позивач виявив факт невиконання відповідачем технічного завдання в частині кількості не заготовленої деревини - 25.12.2016 р. Позовна заява про стягнення суми штрафу направлена позивачем на адресу суду 20.06.2018 р. та зареєстрована канцелярією Господарського суду Л/о 22.06.2018 р. Отже, позовна заява у даній справі подана з пропуском позовної давності: день виявлення факту кількості не заготовленої деревини - 25.12.2016 р., граничний строк для пред'явлення позову - 26.12.2017 р., а позовна заява про стягнення суми штрафу направлена позивачем на адресу суду 20.06.2018 р. та зареєстрована канцелярією Господарського суду Л/о 22.06.2018 р. Зі змісту п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ДП "Львівський військовий лісокомбінат" про стягнення з ФОП Волинця Я. П. суми штрафу у розмірі 155 100,00 грн. за договором № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. та відмовити у задоволенні позову.

28.09.2018 р. позивач подав заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності (за вхідн. № 36214/18 від 28.09.2018 р.). Відповідно до вказаних заперечень позивач посилається на те, що строки позовної давності позивачем не порушені в розумінні відшкодування збитків до яких застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

26.08.2016 р. між позивачем (замовник за договором) та відповідачем (виконавець за договором) укладено договір-підряду № 26/8/16-1 на надання послуг в лісовому господарстві. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору виконавець (Фізична особа-підприємець Волинець Я. П.) зобов'язується на власний ризик та власними силами виконати комплекс робіт у відповідності до п. 1.2 договору у термін передбачений календарним планом заготівлі сортиментної структури, лісорубним квитком № 510799 від 01.04.2016 р. та картою технологічного процесу на надання послуг в лісовому господарстві. Пунктом 1.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. визначений обсяг робіт, який відповідач зобов'язався виконати, зокрема, комплекс робіт із заготівлі деревини по РГК по Магерівському лісництві у кварталі 97 вид 5 (4) пл. 2,0 га з об'ємом 640 м. куб., в т. ч. заготівлі ділової деревини - 492 м. куб., дров - 148 м. куб.; роботи, які пов'язані із підготовкою лісосіки; звалюванням дерев; обрубуванням гілля; повним або частковим розкряжуванням хлистів на сортименти; трелюванням деревини; відвантаженням лісопродукції; зачисткою лісосіки. Пунктом 1.3 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. визначено, що на роботи, що виконуються складаються за встановленими формами документи, які є невід'ємною частиною договору, а саме: карта технологічного процесу розроблення лісосіки при наданні послуг в лісовому господарстві (розробляється та затверджується виконавцем і погоджується замовником (додаток 1 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); акт приймання-передачі лісосіки для розробки (додаток 2 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); технічне завдання (додаток 3 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); кошторис вартості робіт (послуг), який розробляється виконавцем та надається замовнику (додаток 4 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); акт виконаних робіт (додаток 5 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); акт огляду місць заготівлі деревини (додаток 6 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.).

Враховуючи правову природу укладеного договору 26.08.2016 р. між ДП "Львівський військовий лісокомбінат" та ФОП Волинцем Я. П., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором підряду.

Приписами статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог долучено до матеріалів справи договір-підряду № 26/8/16-1 на надання послуг в лісовому господарстві від 26.08.2016 р., карту технологічного процесу розроблення лісосіки (при наданні послуг в лісовому господарстві), яка затверджена ФОП Волинцем Я.П. та погоджена головним лісничим ОСОБА_5 22.08.2016 р. (додаток 1 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); акт приймання-передачі лісосіки для розробки на 2016 рік, який затверджений директором Магерівського лісгоспу (додаток 2 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); технічне завдання (сортиментна структура лісосіки та план її заготівлі), яке затверджене директором Магерівського лісгоспу (додаток 3 до договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.); кошторис витрат на виконання робіт ФОП Волинцем Я.П. на 1 м. куб. по Магерівському лісгоспі кв. 97, вид 5 (4), площа 2,0 га; лісорубний квиток № 510799 від 01.04.2016 р.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 24 за вересень 2016 р. на суму 26 314,56 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 52 за жовтень 2016 р. на суму 17 601,12 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 64 за листопад 2016 р. на суму 14 797,44 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 99 за грудень 2016 р. на суму 26 197,92 грн.; акт освідчення місць рубок від 25.12.2016 р.

Пунктом 2.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. передбачено, що позивач (замовник за договором) зобов'язаний передати відповідачу (виконавцю за договором) для розробки лісосіку в 10-денний термін з дня укладення договору, надати технічне завдання (сортиментна структура лісосіки та календарний план її заготівлі), погодити технологічну карту на проведення лісосічних робіт (лісівничі, природоохоронні, протипожежні вимоги та розміщення верхніх складів). До матеріалів справи позивачем долучено карту технологічного процесу розроблення лісосіки (при наданні послуг в лісовому господарстві), яка затверджена ФОП Волинцем Я.П. та погоджена головним лісничим ОСОБА_5 22.08.2016 р., технічне завдання (сортиментна структура лісосіки та план її заготівлі), яке затверджене директором Магерівського лісгоспу ОСОБА_6, а також акт приймання-передачі лісосіки, в якому зазначено, що лісосіку для розробки здав ОСОБА_7, лісосіку для розробки прийняв ФОП Волинець Я.П.

Пунктом 5.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. передбачено, що після виконання всього об'єму робіт по цьому договору складається акт огляду місць заготівлі деревини, в якому замовник за наявності вказує зауваження, пропозиції по їх усуненню, види та суми порушень природоохоронного законодавства. На підтвердження виконання відповідачем робіт за договором № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. позивачем долучено до матеріалів справ акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 24 за вересень 2016 р. на суму 26 314,56 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 52 за жовтень 2016 р. на суму 17 601,12 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 64 за листопад 2016 р. на суму 14 797,44 грн.; акт прийому-здачі робіт на рубках головного користування № 99 за грудень 2016 р. на суму 26 197,92 грн.; акт освідчення місць рубок від 25.12.2016 р. Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи довідку Магерівського лісгоспу за вих. № 329 від 26.07.2018 р. про те, що по кварталу 97/5 було заготовлено 589,66 м. ділової деревини та дров, вартість виконаних робіт становить 84 911,04 грн. Пунктом 1.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. визначений обсяг робіт, який відповідач зобов'язався виконати, зокрема, комплекс робіт із заготівлі деревини по РГК по Магерівському лісництві у кв. 97 вид 5 (4) пл. 2,0 га з об'ємом 640 м. куб., в т. ч. ділової - 492 м. куб., дров - 148 м. куб. Проте згідно актів виконаних робіт за вересень 2016 р., жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 р. та акту освідчення місць рубок від 25.12.2016 р., які підписані уповноваженими представниками сторін та підписи засвідчені печатками сторін, відповідачем у кварталі № 97 виділу № 5(4) фактично заготовлено 589,66 м. куб., в тому числі 458,66 м. куб. ділової деревини та 131 м. куб. дров, що на 51 м. куб. менше ніж передбачено технічним завданням та п. 1.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р.

Пунктом 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. передбачено, що у випадку невиконання технічного завдання з виконавця стягується штраф у розмірі вартості найбільш цінного сортименту даної ділянки за кожний 1 куб. м. не заготовленої деревини.

Оскільки відповідачем фактично заготовлено 589,66 м. куб., в тому числі 458,66 м. куб. ділової деревини та 131 м. куб. дров, що на 51 м. куб. менше ніж передбачено технічним завданням та пунктом 1.2 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р., що підтверджується актами виконаних робіт за вересень 2016 р., жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 р. та актом освідчення місць рубок від 25.12.2016 р., позивачем на підставі п. 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. нараховано штраф у розмірі 155 100,00 грн. Позивачем з метою досудового врегулювання спору направлена відповідачу претензія за вих. 205 від 19.04.2018 р. з вимогою оплатити штраф у розмірі 155 100,00 грн., який нарахований на підставі п. 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. Проте відповідачем не визнано вимоги, які зазначені у претензії. Відповідно до довідки Магерівського лісгоспу № 409 від 17.09.2018 р. за роботи, які виконані ФОП Волинцем Я. П. в кварталі 97 вид. 5/4 згідно з договором № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. оплачено в повному обсязі на суму 84 911,04 грн. Як вбачається з матеріалів справи, сума штрафу відповідачем позивачу не сплачена, чим порушено право позивача. Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Проте Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, статтею 237 не передбачено вирішення судом під час ухвалення рішення питання щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

04.09.2018 р. відповідач подав на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до вказаної заяви відповідач вказує на те, що на виконання п. 5.2 договору № 26/8/16 від 26.08.2016 р. позивачем 25.12.2016 р. за участю відповідача складено акт освідчення місць рубок, відповідно до якого дозволено до відпуску кількість деревини: ділової - 492 м. куб., дров - 148 м. куб., а фактично відповідачем заготовлену кількість деревини, зокрема, ділової - 458,66 м. куб., дров - 131 м. куб., залишку недорубу не виявлено. Таким чином, позивач виявив факт невиконання відповідачем технічного завдання в частині кількості не заготовленої деревини - 25.12.2016 р. Позовна заява про стягнення суми штрафу направлена позивачем на адресу суду 20.06.2018 р. та зареєстрована канцелярією Господарського суду Л/о 22.06.2018 р. Отже, позовна заява у даній справі подана з пропуском позовної давності, відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ДП "Львівський військовий лісокомбінат" до відповідача: ФОП Волинця Я.П. у зв'язку з пропуском строку позовної давності (за вхідн. № 32491/18 від 04.09.2018 р.). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Роз'яснення щодо застосування позовної давності викладені у Постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р., зокрема, у пункті 2.1 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У пункті 2.2 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. вказано, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Станом на момент розгляду справи ДП "Львівський військовий лісокомбінат" не обґрунтувало наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

Стосовно твердження позивача, яке викладене у запереченні за вих. 541 від 24.09.2018 р. на заяву відповідача про застосування строків позовної давності про те, що стягненню з відповідача підлягають збитки, а не штраф, тому застосуванню підлягає загальний строк позовної давності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з пункту 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. у випадку невиконання технічного завдання з виконавця стягується штраф у розмірі вартості найбільш цінного сортименту даної ділянки за кожний 1 куб. м. не заготовленої деревини. Крім того, в мотивувальній та резолютивній частинах позовної заяви позивача мова йде про стягнення з відповідача саме штрафу у розмірі 155 100,00 грн. Також в позовній заяві позивачем здійснений розрахунок саме штрафу на підставі п. 3.4 договору № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. ділянки кварталу № 97 виділу № 5(4). У претензії за вих. № 205 від 19.04.2018 р., яка направлялась позивачем на адресу відповідача мова йде також про вимогу сплатити штраф у розмірі 155 100,00 грн. У відповіді на відзив за вих. № 489 від 28.08.2018 р., який поданий позивачем на адресу суду зазначається про стягнення штрафу з відповідача на суму 155 100,00 грн.

Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України, зокрема, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 18 травня 2016 року у справах №3-194гс16, №3-271гс16.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відтак, на позивача покладається обов'язок доведення факту заподіяння йому збитків, розміру таких збитків, надання доказів протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що договором № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. встановлена саме штрафна санкція, а не збитки.

У письмових поясненнях відповідача, поданих на адресу суду 25.09.2018 р., а також в судовому засіданні 08.11.2018 р. відповідач посилався на те, що в силу приписів ч. 8 ст. 181 ГК договір підряду № 26/8/16-1 від 26.08.2016 р. вважається неукладеним і не породжує будь-яких цивільних прав та обов'язків сторін. Вказане твердження позивача суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 р. між позивачем та відповідачем укладено договір-підряду № 26/8/16-1 на умовах визначених сторонами. Обсяги (об'єми) робіт, які передбачені договором № 26/8/16 від 26.08.2016 р. виконані відповідачем в жовтні-грудні 2016 року, що підтверджується актами виконаних робіт, а саме: акт № 24 за вересень 2016 р. на суму 26 314,56 грн., акт № 52 за жовтень 2016 р. на суму 17 601,12 грн.; акт № 64 за листопад 2016 р. на суму 14 797,44 грн.; акт № 99 за грудень 2016 р. на суму 26 197,92 грн., а також актом освідчення місць рубок від 25.12.2016 р. Відтак, відповідачем виконувались роботи в жовтні-грудні 2016 року на виконання договору № 26/8/16 від 26.08.2016 р., про що зазначено в актах прийому-здачі робіт на рубках головного користування.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ч.1 статті 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами чи стороною. Договір № 26/8/16 від 26.08.2016 р. є укладеним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався і відповідно до статті 204 його прававомірність презюмується. Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов'язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Отже, договір, який повністю або частково виконаний сторонами, може бути визнаний укладеним і за відсутності в його тексті певної умови, якщо фактичні дії щодо виконання договору свідчать про домовленість сторін укласти договір на відповідних умовах. Крім того, якщо фактичні обставини справи свідчать, що сторонами взято на себе зобов'язання (договір підписаний сторонами, виконується ними або сторони вчинили дії, що свідчать про прийняття його до виконання), то договір не може бути визнаний неукладеним або недійсним як такий, що не містить певну умову. Такий договір слід вважати укладеним на умовах, що звичайно ставляться до такого виду договорів і які можуть бути визначені в т. ч. шляхом тлумачення договору.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши представників позивача та представника відповідача, cуд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Судовий збір покладається на позивача відповідно до вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і в строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 13.11.2018 р.

Суддя Гутьєва В.В.