РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2018 року м. Чернігів справа № 927/559/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Репех О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва 14035, м. Чернігів, проспект Перемоги, 205
Відповідачі: 1. Чернігівська міська рада 14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7 2. Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва 14007, м. Чернігів, вул. В.Дрозда, 11
про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

Представники сторін:

від позивача: Водолагін С.М. - адвокат (ордер від 16.08.2018р.)

від відповідача - 1: Сахарова К.О. - гол. спец-т юр. відділу Чернігівської міської ради, дов. від 30.03.2018р. № 1-24/374 (в судових засіданнях 11.10.2018р. та 30.10.2018р.); Соловей О.В. - гол. спец-т юр. відділу Чернігівської міської ради, дов. від 05.07.2018р. № 1-24/826

від відповідача - 2: не з'явився

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 11.10.2018р. по 30.10.2018р. та з 30.10.2018р. по 08.11.2018р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 08.11.2018р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

25 липня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва до Чернігівської міської ради та Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання права власності за набувальною давністю на гуртожиток, розташований в м. Чернігові по вул. Смирнова, 34, загальною площею 879,4 м2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 28.09.2004р. підприємство відкрито, абсолютно не приховуючи факту знаходження у нього гуртожитку, розташованого в м. Чернігові по вул. Смирнова, 34, володіє та користується ним, тобто вже більше десяти років, а тому, з урахуванням положень ст. 344 Цивільного кодексу України, існують всі законні підстави для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2018р.:

позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

призначено розгляд позовної заяви в підготовчому судовому засіданні на 04.09.2018р.;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; у разі подання відзиву на позов його зміст та порядок подання повинні відповідати ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У встановлений господарським судом процесуальний строк відповідачем - 1 відзив на позовну заяву поданий не був.

29 серпня 2018 року, у встановлений господарським судом процесуальний строк, відповідачем - 2 до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 27.08.2018р. № 13/559-1 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги ним визнаються в повному обсязі.

Додатково відповідач - 2 зазначив, що, на його думку він є неналежним відповідачем та підлягає заміні належним відповідачем - Фондом комунального майна Чернігівської міської ради, оскільки згідно положень Закону України «Про місцеве самоврядування» на останнього покладений обов'язок щодо управління майном комунальної власності територіальної громади м. Чернігова.

В підготовчому судовому засіданні 04.09.2018р. суд постановив протокольну ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем - 2 позову та продовжив судовий розгляд.

В підготовчому судовому засіданні 04.09.2018р. повноважний представник позивача заявив усне клопотання про заміну відповідача - 2 належним відповідачем - Фондом комунального майна Чернігівської міської ради.

06 вересня 2018 року відповідачем - 1 до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 06.09.2018р. № 376 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач - 1 зазначає, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків» затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема за адресою вул. Смирнова, 34 (гуртожиток), які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

При цьому, відповідач - 1 зазначає, що згідно протоколу № 1 загальних зборів уповноважених представників Засновників і Учасників Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва від 28.04.1999р.:

створено Житлово - комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва шляхом реорганізації житлово-комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву «Чернігівоблагробуд»;

затверджено статут Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва.

Згідно п. 1.4 Статуту Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, підприємство засновано на майні, що є власністю корпорації «Чернігівоблагропромбуд» (Засновник); метою створення підприємства є, зокрема задоволення потреб мешканців, що проживають в домах та гуртожитках підприємства, в послугах, які надає підприємство.

В силу приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва надавалися послуги з утримання будинків і прибудинкових територій.

Згідно довідки від 20.07.2018р. № 103 Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва гуртожиток, розташований в м. Чернігові по вул. Смирнова, 34, надійшов на баланс підприємства де і перебуває на даний час.

При цьому, відповідач - 1 зазначає, що баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Отже, корпорація «Чернігівоблагропромбуд» передала на баланс підприємства спірне нерухоме майно, а в подальшому, як його власник, звернулась з ініціативою щодо передачі майна у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, що і було зроблено на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків».

Таким чином, на думку відповідача - 1, підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем відсутні, оскільки останній отримав на баланс спірне нерухоме майно, володів та користувався ним з волі власника - відповідача - 2, проте набуття права власності за набувальною давністю повинно відбуватися поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Додатково відповідач - 1 зазначив, що неподання ним відзиву на позовну заяву у встановлений процесуальний строк пов'язане зі зверненням органу місцевого самоврядування із запитами щодо отримання інформації стосовно спірного гуртожитку до управлінь Чернігівської міської ради, а також рішення міської ради від 30.03.2004р. та Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об'єктів інфраструктури (додаток до рішення міської ради від 30.03.2004р.).

11 вересня 2018 року позивачем до Господарського суду Чернігівської області подано клопотання від 07.09.2018р. № 23/559/34 про заміну відповідача - 2 належним відповідачем - Фондом комунального майна Чернігівської міської ради; крім того, позивач просить залучити до участі у справі співвідповідача - виконавчий комітет Чернігівської міської ради.

03 жовтня 2018р. відповідачем - 1 до Господарського суду Чернігівської області подані заперечення від 02.10.2018р. № 427 на клопотання позивача щодо заміни відповідача - 2 належним відповідачем - Фондом комунального майна Чернігівської міської ради та залучення до участі у справі співвідповідача - виконавчого комітету Чернігівської міської ради.

Як вбачається зі змісту заперечень, відповідач - 1 щодо заміни відповідача - 2 зазначає, що згідно чинного законодавства України саме Чернігівська міська рада є органом, який представляє інтереси територіальної громади, і як наслідок - органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади; натомість Фонд комунального майна Чернігівської міської ради відповідними повноваженнями не наділений, оскільки здійснює лише реалізацію політики місцевого самоврядування в сфері управління комунальним майном.

Щодо залучення до участі у справі співвідповідача - виконавчого комітету Чернігівської міської ради, відповідач - 1 зазначає, що виконавчий комітет Чернігівської міської ради не може бути визнаний належним відповідачем, оскільки не є органом, що здійснює управління комунальним майном; крім того позовні вимоги до нього пред'явлені не були.

В підготовчому судовому засіданні 03.10.2018р. суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні вказаного вище клопотання позивача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.10.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11.10.2018р.

09 жовтня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 09.10.2018р. № 13/559-2 відповідача - 2 про розгляд справи за відсутності його повноважного представника; одночасно відповідач - 2 підтримав свою позицію щодо визнання позовних вимог.

В судовому засіданні 11.10.2018р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 30.10.2018р.

19 жовтня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 19.10.2018р. № 447 відповідача - 1 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зі змісту якого вбачається, що орган місцевого самоврядування не погоджується з розміром витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, визначеним позивачем в сумі 55 000,00 грн. і який є завищеним та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В судовому засіданні 30.10.2018р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.11.2018р., про що відповідач - 2 був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали, яка була ним отримана 31.10.2018р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 626; при цьому, відповідач - 2 не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні, призначеному на 08.11.2018р.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 15, 16 та 316 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва зареєстрована 05.02.1998р., про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за № 1 003013.

Згідно витягу з протоколу № 1 загальних зборів уповноважених представників Засновників і Учасників Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва від 28.04.1999р.:

створено Житлово - комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва шляхом реорганізації житлово - комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву «Чернігівоблагробуд»;

затверджено статут Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва.

22 липня 1999 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за № 1 003187 про створення Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.4 Статуту Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, перереєстрованого розпорядженням Чернігівського міського голови від 22.07.1999р. № 335-р, ЖКП створено шляхом реорганізації житлово - комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву „Чернігівоблагропромбуд" і є її правонаступником. ЖКП засновано на майні, що є власністю Корпорації „Чернігівоблагропромбуд" (засновника).

У відповідності з п. п. 3.1 - 3.4 Статуту ЖКП, майно підприємства складають основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Засновник наділяє підприємство статутним фондом у вигляді майна та грошових коштів. Розмір статутного фонду становить: основних фондів - 16281 тис. грн., оборотних коштів - 25 тис. грн. Джерелом формування майна підприємства є, зокрема, грошові та майнові внески засновника. Підприємство має право за згодою з засновником продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям і установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати в тимчасове користування або в позику споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

Як вбачається із складеного та підписаного повноважними представниками позивача та відповідача - 2 акту приймання - передачі майна, яке увійшло у статутний фонд та повне господарське володіння Житлово - комунального підприємства /ЖКП/ обласної корпорації агропромислового будівництва, відповідач - 2 передав, а підприємство прийняло, зокрема гуртожиток, розташований по вул. Смирнова, 34 залишковою балансовою вартістю 233,4 тис. грн.

Наказом № 2 від 28.04.1999р. «Про реорганізацію житлово - комунальної контори /ЖКК/ Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву «Чернігівоблагробуд» в житлово-комунальне підприємство /ЖКП/ обласної корпорації агропромислового будівництва», зокрема затверджений акт приймання-передачі майна, яке увійшло в статутний фонд та передане в повне господарське володіння житлово-комунального підприємства /ЖКП/ обласної корпорації агропромислового будівництва.

Як вбачається зі змісту відзиву від 27.08.2018р. № 13/559-1 відповідача - 2, останній восени 2004 року з власної ініціативи (не доводячи до відома позивача) звернувся до відповідача - 1 з проханням розглянути можливість передачі житлового фонду, до якого входить, зокрема і спірне нерухоме майно, у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Рішенням тринадцятої сесії Чернігівської міської ради четвертого скликання від 28.09.2004р. «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду» надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, який повернутий до державної власності за рішенням суду, але перебуває на балансі господарських товариств, житлового фонду підприємств-банкрутів та житлового фонду спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду згідно з додатком.

Передачу вирішено здійснити відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об'єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002р. зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 30 березня 2004р. «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об'єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002р. (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання).

Як вбачається з додатку до вказаного вище рішення органу місцевого самоврядування, до Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, увійшов і гуртожиток (вул. Смирнова, 34), балансоутримувач - Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд».

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», за результатами розгляду матеріалів постійної комісії Новозаводської районної ради у місті Чернігові з питань приймання житлового фонду Новозаводського району щодо безоплатної передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлових будинків, затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема по вул. Смирнова, 34 (гуртожиток), які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Відповідно до ст. 328 та 344 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

майно може бути об'єктом набувальної давності;

добросовісність володіння;

відкритість володіння;

давність володіння та його безперервність;

належність на праві власності майна іншій особі;

відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном і набуття права власності.

Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, визначених у частинах 1, 3 ст. 344 Цивільного кодексу України, оскільки можливість набуття права власності за набувальною давністю безпосередньо пов'язана зі спливом позовної давності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи зазначені положення, слід дійти висновку, що за наявності підстав вважати, що власник майна (якщо такий є) упродовж тривалого часу не виявляє наміру визнати спірне майно своїм, тобто він погодився із його втратою, таке майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 ст. 344 Цивільного кодексу України.

Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом передбаченого в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Відповідні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 15.02.2018р. по справі № 910/23414/16, від 22.05.2018р. по справі № 922/1574/17 та від 05.06.2018р. по справі № 924/925/17.

Згідно ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач - 2 28.09.2004р. (дата рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі об'єкту нерухомості в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова) заявив про відмову від права власності на спірне нерухоме майно, а відповідач - 1 прийняв таку відмову.

Втім, матеріали справи не містять належних доказів про те, що відповідач - 2 був власником нерухомого майна.

Довідка Позивача від 20.07.2018р. № 103 не є таким належним доказом, оскільки відомості зазначені в ній щодо будівництва гуртожитку та передачі його з балансу на баланс експлуатаційних організацій повинні також підтверджуватися належними доказами.

В рішенні Чернігівської міської ради від 28.09.2004р. також вказано, що відповідач - 2 є балансоутримувачем державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР (ч. 2 ст. 5 Житлового кодексу УРСР).

З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон Української РСР „Про власність" в статті 1 якого вказано, що житловий фонд становить складову частину національного багатства України і є власністю народу України.

Положеннями ст. ст. 31, 35 цього Закону було визначено, що до державної власності в Українській РСР належать загально - державна (республіканська) власність і власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальна власність). Об'єктом права комунальної власності є, зокрема, державний житловий фонд.

В п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 16.03.1991р. № 885-ХІІ „Про введення в дію Закону Української РСР „Про власність" зазначено, що майно, необхідне для задоволення соціально - економічних потреб населення відповідної адміністративно - територіальної одиниці, підлягає передачі в її комунальну власність до 1 липня 1991 року.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну врегульовані Законом України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01.04.1998р.

У відповідності з ст. 2 цього Закону, об'єктом передачі згідно з цим Законом є, зокрема, житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури (далі - об'єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Статтею 3 Закону України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" встановлено, що ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Особливості передачі об'єктів соціальної інфраструктури визначені в ст. 41 даного Закону згідно положень якої передача об'єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Відповідач - 2 у відзиві на позов підтверджує, що ініціатива щодо передачі гуртожитку в комунальну власність виходила саме від нього.

Відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність.

За змістом ч. 2 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Таким чином, з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 акту приймання - передачі гуртожитку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Смирнова, 34, він належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова.

Відповідач - 1 заперечує проти набуття позивачем права власності на гуртожиток за набувальною давністю, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які підтверджували б факт відкритості та безперервності володіння Позивачем нерухомим майном протягом десяти років.

Такими б доказами наприклад могли б бути документи, які підтверджують понесення Позивачем витрат на утримання гуртожитку, проведення в ньому ремонтних робіт, оплату послуг електропостачання, теплопостачання і т.і.

Сам лише факт передачі Позивачу гуртожитку на баланс не може бути належним доказом відкритості та безперервності володіння нерухомим майном протягом десяти років.

Враховуючи наведені вище обставини, позивачем належними доказами не доведено наявність підстав, достатніх для визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 129, 165, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва до Чернігівської міської ради та Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання права власності за набувальною давністю на гуртожиток, розташований в м. Чернігові по вул. Смирнова, 34, загальною площею 879,4 м2, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 19.11.2018р.

Суддя А.С.Сидоренко