ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р. Справа№ 910/5368/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.07.2018 (повний текст рішення складено 03.08.2018)

у справі № 910/5368/18 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Агрокомбінат-Тернопіль»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Морган Кепітал»

2) Приватного підприємства «Афіша»

про визнання недійсними договорів

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» (далі - ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал», відповідача-1) та Приватного підприємства «Афіша» (далі - ПП «Афіша», відповідача-2) про визнання недійсним Договору комісії №51-к від 05.07.2017 з моменту його вчинення та припиненим Договору від 03.10.2017 про відступлення прав за іпотечним договором від 26.09.2007. В обґрунтування своїх вимог зазначило, відповідач-2, уклавши Договір комісії №51-к від 05.07.2017, не будучи фінансовою установою (не маючи відповідного дозволу), прямо порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, що є підставою для визнання такого договору недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України в частині відступлення права вимоги за укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум» та позивачем Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007.Оскільки відступлення права вимоги за договором іпотеки має похідний характер від відступлення права вимоги за кредитним договором, таке відступлення прав вимоги за договором іпотеки, на переконання позивача, підлягає визнанню припиненим. З огляду на наведене, останній просив визнати недійсним з моменту його вчинення Договір комісії №51-к від 05.07.2017, укладений між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ПП «Афіша», від імені якого діяло адвокатське об'єднання «Гловак і партнери», в частині відступлення права вимоги за укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та Закритим акціонерним товариством «Агрокомбінат», правонаступником якого є ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» (позивач), Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007. Одночасно просив визнати припиненим укладений між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ПП «Афіша» Договір від 03.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №21390 про відступлення прав за іпотечним договором від 26.09.2007, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. за №10795, з моменту визнання недійсним Договору комісії №51-к від 05.07.2017 в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 зазначив, що набуття права вимоги за Кредитним договором не є фінансовою послугою і не містить ознак банківської діяльності, адже за спірним договором відповідач-2 не набув обов'язків банку щодо надання банківських послуг, в тому числі щодо надання кредиту, а набув виключно право вимоги щодо повернення вже наданого кредиту, а також сплати інших грошових сум, визначених Кредитним договором тощо.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 у справі № 910/5368/18 в позові відмовлено повністю. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено, яким чином укладення відповідачами оспорюваного договору порушує права позивача, який не є його стороною, чи зачіпає законні інтереси позивача. За висновками суду, оспорюваний договір жодним чином не зачіпає законних прав та інтересів позивача, як боржника у зобов'язанні за Кредитним договором, оскільки зміна особи кредитора не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог кредитора до боржника, не зменшує обсягу прав позивача у зобов'язанні та не ставить позивача у становище гірше, ніж те, у якому він був до заміни кредитора, що не свідчить про наявність у позивача порушеного права чи охоронюваного законом інтересу в розумінні приписів ст. 4 ГПК України.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування фактичних обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням вимог матеріального права. Безпідставними, на думку апелянта, є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту порушення оспорюваним Договором комісії його прав чи охоронюваних інтересів, адже він не є стороною цього Договору. За твердженнями апелянта, укладення між відповідачами 1 та 2 Договору комісії мало для позивача наслідки у вигляді зміни сторони Кредитного договору з ПАТ «Банк Форум», яке є фінансовою установою, на ПП «Афіша», яке в порушення ст. 1054 ЦК України не має статусу банківської установи, а також позбавлення позивача права власності на нерухоме майно шляхом державної реєстрації права власності на нього за ПП «Афіша» без попереднього його повідомлення про це, що є предметом розгляду Господарським судом Тернопільської області справи № 910/4875/18. На переконання апелянта, суд першої інстанції не дослідив аргументів позивача щодо наявності у нього власного інтересу у визнанні недійсним Договору комісії. Оскільки відповідач-2 за Договором комісії набув всіх прав вимоги за Кредитним Договором, і таким чином відбулась заміна кредитодавця за Договором банківського кредиту, відповідач-2, як новий кредитодавець, повинен мати статус банку чи фінансової установи та мати ліцензію на надання фінансових послуг з кредитування тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-2 подав відзив, в якому стверджував про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що оскільки при укладенні Договору комісії обсяг відповідальності позивача не збільшився, а відбулась лише заміна одного кредитора на іншого, порушення прав позивача не відбулось. За твердженнями відповідача-2, суд першої інстанції не ставив під сумнів право позивача на подання позову про визнання недійсним Договору комісії, адже підставою для відмови у позові стала не доведеність позивачем факту порушення його прав укладенням вищезгаданого договору. Відповідач-2 не визнавав позову, вважаючи, що усі договори щодо набуття ним права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки укладено у повній відповідності із вимогами законодавства, а доводи позивача (апелянта) про недійсність Договору комісії - абсолютно необґрунтованими, в зв'язку з чим вказує на відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову. Крім цього, відповідач-2 акцентував увагу на тому, що набуття права вимоги за Кредитним договором не є фінансовою послугою і не містить ознак банківської діяльності, адже відповідач-2 не набув обов'язків банку щодо надання банківських послуг, в тому числі щодо надання кредиту, а набув виключно право вимоги повернення вже наданого кредиту та сплати інших грошових сум, визначених Кредитним договором тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 06.11.2018 з'явився представник позивача, представники відповідачів 1 та 2 не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній обставин, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.09.2007 між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ЗАТ «Агрокомбінат», правонаступником якого є ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», укладено Кредитний договір № 36/07/26/KLI (далі - Кредитний договір), за умовами п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредитні кошти в формі кредитної лінії для придбання обладнання, ремонтно-монтажних робіт з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 5 000 000, 00 грн.

Положеннями п. 2.1 Кредитного договору сторони погодили, що забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами є застава/іпотека: договір іпотеки комерційної нерухомості, яка належить позичальнику на праві власності, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 6 681,6 кв.м та укладається між ЗАТ «Агрокомбінат» та Тернопільською філією АКБ «Форум»; договір поруки, який укладається між поручителем ОСОБА_5 та АКБ «Форум».

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ЗАТ «Агрокомбінат», правонаступником якого є ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», укладено іпотечний договір від 26.09.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. за реєстраційним № 10795.

За умовами цього іпотечного договору позивач передав в іпотеку об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 6681,6 кв.м. та включає в себе: адмінбудинок з котельнею, що зазначений під літерою «А», загальною площею 1025,5 кв.м.; прохідна під літерою «Б», загальною площею 45, 0 кв.м.; склад під літерою «В», загальною площею 419,4 кв.м.; склад під літерою «Г», загальною площею 1015,1 кв.м.; склад під літерою «К», загальною площею 495,8 кв.м.; склад під літерою «Л», загальною площею 637,7 кв.м.; склад під літерою «М», загальною площею 1663, 5 кв.м.; склад під літерою «Н», загальною площею 579,7 кв.м.; склад під літерою «О», загальною площею 484,0 кв.м.; майстерня-склад під літерою «П», загальною площею 315,9 кв.м. (далі - нерухоме майно).

05.07.2017 між ТОВ «ФК Морган Кепітал» (відповідачем-1, комісіонером за договором) та ПП «Афіша» (відповідачем-2, комітентом), від імені та в інтересах якого діяло АО «Гловак і Партнери» (об'єднання) укладено Договір комісії №51-К (далі - Договір комісії), за умовами якого комісіонер зобов'язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини та інші дії щодо придбання Лоту - право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007, на аукціоні за ціною не більше 5 150 000,00 грн. в строк до 31.10.2017.

Належним виконанням комісіонером своїх обов'язків за цим Договором вважається: зареєструватись як учасник аукціону на аукціоні з продажу Лоту, взяти участь в аукціоні, цінову пропозицію щодо ціни лоту зазначати та підвищувати лише за погодженням з Об'єднанням, отриманим в електронному вигляді, у разі оголошення комісіонера переможцем аукціону, підписати протокол аукціону, договір купівлі-продажу придбаного майна (договір відступлення права вимоги) та провести повний розрахунок з продавцем протягом 20 банківських днів з дня, наступного після закінчення аукціону, у разі оголошення комісіонера переможцем аукціону, передати придбане на аукціоні майно на підставі відповідних договорів/актів комітенту (п. 1.2 Договору комісії).

20.09.2017 що між ПАТ «Банк Форум» (банком) та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (новим кредитором, відповідачем-2) укладено Договір №0024/17-ВБ про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредиторові належні банку права, а новий кредитор набув права вимоги банку до позивальника, заставодавців (іпотекодавців), поручителів згідно додатку №1 до цього договору (боржників), в тому числі щодо зобов'язання позивача за Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007 та Іпотечним договором від 26.09.2007.

03.10.2017 ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (комісіонером) та ПП «Афіша» (комітентом), від імені та в інтересах якого діяло АО «Гловак і Партнери» (Об'єднання), було підписано акт прийому-передачі права вимоги до Договору комісії №51-К від 05.07.2017, відповідно до якого 05.07.2017 комісіонер передав, а комітент прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007 на суму 6 021 729,66 грн., в тому числі простроченої заборгованості за основною сумою кредиту 4 630 573,41 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 1 391 156,25 грн., штрафні санкції (штраф, пеня) за умовами Кредитного договору.

За договором комісії (ст. 1011 ЦК України) одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст. 1012 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що 03.10.2017 між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (відповідачем-1, первісним іпотекодержателем) та ПП «Афіша» (відпровідачем-2, новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 26.09.2007, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованим в реєстрі за №10795, (далі - Договір про відступлення прав за іпотечним договором), за умовами п. 1.1 якого, в зв'язку з укладанням первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем Договору комісії №51-К від 05.07.2017 та акту приймання-передачі права вимоги від 03.10.2017 до Договору комісії, первісний іпотекодержатель відступив, а новий іпотекодержатель набув прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з іпотечним договором, а саме іпотечним договором від 26.09.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. за реєстраційним № 10795.

Відповідно до п. 1.2 Договір про відступлення прав за іпотечним договором за цим договором новий іпотекодержатель набув право замість первісного іпотекодержателя одержати переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у порядку, визначеному іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку», задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків тощо), які випливають з умов кредитного договору та/або іпотечного договору за рахунок майна, вказаного п. 1.4 цього договору.

За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора згідно ст. 514 ЦК України переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Слід зазначити, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов'язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Як вище згадувалось, звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідач-2, уклавши Договір комісії №51-к від 05.07.2017, не будучи фінансовою установою (не маючи відповідного дозволу), прямо порушив вимоги ст.1054 ЦК України, що є підставою для визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007 між Акціонерним комерційним банком «Форум» та позивачем. Оскільки відступлення права вимоги за договором іпотеки має похідний характер від відступлення права вимоги за кредитним договором, таке відступлення прав вимоги за договором іпотеки, на переконання позивача, підлягає визнанню припиненим.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі постанова пленуму № 11) встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», частини третьої статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин за приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Кожна особа на підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Під охоронюваними законом інтересами згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз згаданих положень дає підстави вважати, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №3-649гс15.

Як встановлено матеріалами справи, укладаючи спірний Договір комісії сторони (відповідачі 1 та 2) дійшли згоди щодо усіх істотних умов для даного виду договору, погодили їх взаємні права та обов'язки.

Окрім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Так, обґрунтовуючи недійсність Договору комісії, позивач вказував на відсутність у відповідача-2, як нового кредитора за зобов'язанням з Кредитного договору, де позивач є боржником, статусу фінансової установи.

В той час, жодним чином не обґрунтував, яким чином укладення відповідачами 1 та 2 оспорюваного договору порушує права чи зачіпає законні інтереси позивача, який не є стороною цього правочину.

Проте суд першої інстанції правомірно зазначив, що суд вправі здійснювати захист лише охоронюваного законом інтересу особи щодо предмету спору, тоді-як будь-які дії, спрямовані на зловживання стороною своїми правами, що приховуються за начебто законним інтересом, не можуть ставитись судом під захист, так як це призведе до порушень прав та інтересів іншої сторони.

Крім цього, правова позиція Верховного Суду України (постанова від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16), на яку посилався апелянт,зводиться до того, що з огляду на приписи ст. ст. 15, 16, 215 ЦК України та ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Однак, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів, які б свідчили про обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав у позивача.

Так, оспорюваний договір жодним чином не зачіпає законних прав та інтересів позивача, як боржника у зобов'язанні, що виникло за Кредитним договором, оскільки зміна особи кредитора не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог кредитора до боржника, не зменшує обсягу прав позивача у зобов'язанні та не ставить позивача у становище гірше, ніж те, у якому він був до заміни кредитора, що не може свідчити про наявне порушене право позивача чи охоронюваний законом інтерес за змістом ст. 4 ГПК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відсутність правових підстави для задоволення позову в частині визнання Договору комісії недійсним за недоведення позивачем порушень свого права чи охоронюваного законом інтересу.

Одночасно апеляційний суд дійшов висновку про хибність тверджень позивача про те, що відповідач-2, уклавши Договір комісії №51-к від 05.07.2017, не будучи фінансовою установою (не маючи відповідного дозволу), прямо порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, адже набуття права вимоги за Кредитним договором не є фінансовою послугою і не містить ознак банківської діяльності, відповідач-2 не набув обов'язків банку щодо надання банківських послуг в розумінні ст. 1054 ЦК України, в тому числі щодо надання кредиту, а - виключно право вимоги повернення вже наданого кредиту та сплати інших грошових сум, визначених Кредитним договором.

З приводу вимог про визнання припиненим укладеного між ТОВ «ФК Морган Кепітал» та ПП «Афіша» Договору від 03.10.2017 про відступлення прав за іпотечним договором від 26.09.2007 з моменту визнання недійсним Договору комісії №51-к від 05.07.2017 в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором № 36/07/26/KLI від 26.09.2007, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Звернення особи до суду з позовом про визнання зобов'язання таким, що припинено, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Так, невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В свою чергу, договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З урахуванням норм ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, які, по суті, складають зміст зобов'язання.

Положеннями Цивільного кодексу України (ст. ст. 598-608) встановлено підстави припинення саме зобов'язань, які, в тому числі, виникають з договору, а не припинення самого договору, предметом якого, власне, і є зобов'язання його сторін, тоді-як позивачем заявлено вимоги про визнання припиненим договору про відступлення права вимоги.

Оскільки місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору комісії №51-К, вимоги про визнання припиненим Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 03.10.2017 також не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для спри, порушення судом першої інстанції вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст. ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 у справі № 910/5368/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/5368/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.11.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук