ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2018

Справа № 910/11375/18

За позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдінг «Шевченківський»

про стягнення 101011,53 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення суми пені. Вимоги позову мотивовані несвоєчасним внесенням Відповідачем завдатку у забезпечення виконання зобов'язань по договору від 11.07.2018 № 1528.

Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначає, що на його думку зобов’язання з внесення завдатку є грошовим зобов’язанням, відтак санкція (пеня) за його несвоєчасне внесення повинна обраховуватися від суми несвоєчасно внесеного платежу, а не від усієї суми зобов’язання за договором. За обрахунком Відповідача пеня становить 5050,58 грн.

Позивач у відповіді на відзив з доводами Відповідача не погоджується, оскільки на його думку завдаток не є грошовим зобов’язанням, тому сторони керуючись свободою договору і погодили санкцію у вказаному у договорі розмірі, який не суперечить закону.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких знову наполягав на грошовому характері зобов’язання, а відтак, на встановленому законом обмеженні бази нарахування пені сумою невиконаного грошового зобов’язання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі п.п. 11.1, 11.3 договору про закупівлю №20-4/3737-17 від 21.12.2017 (далі – Договір) Відповідач, як підрядник, зобов’язався надати не пізніше дати укладення цього договору (тобто, не пізніше 21.12.2017) Позивачу, як замовнику, завдаток, як забезпечення Відповідачем зобов’язань за цим договором, в розмірі 5% ціни Договору, що складає 35254,55 грн.

Відповідачем зобов’язання зі сплати 35254,55 грн. було виконано 01.06.2018, що підтверджується платіжним дорученням №239, проведеним банком 01.06.2018.

Отже, враховуючи положення ст.ст. 253-255 ЦК України, щодо перебігу строку, Відповідач прострочив виконання визначеного п.11.1 Договору зобов’язання з 22.12.2017 по 31.05.2017 включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до п. 7.16 Договору, у випадку ненадання Підрядником забезпечення виконання ним зобов’язань за цим договором в порядку, розмірах та в строки, передбачені розділом XI цього Договору, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період ненадання забезпечення, обраховану від ціни Договору, за кожний день прострочення надання забезпечення.

Керуючись вказаним пунктом Договору, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню за прострочення надання забезпечення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період ненадання забезпечення, обраховану від ціни Договору, за період 22.12.2017 – 31.05.2018.

Однак до таких вимог суд ставиться критично з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, зокрема, якщо актах прямо вказано про це.

Згідно зі ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Штрафними санкціями, за приписами ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов’язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов’язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати (висновок про застосування норм права, який викладений у п. 23 постанови Верховного Суду від 03.10.2018 у справі 910/17938/17).

Відхиляючи обґрунтування Позивача суд зазначає, що зобов’язання з надання передбаченого Договором забезпечення за своєю суттю зводиться до перерахування грошових коштів Відповідачем на рахунок Позивача, тому є грошовим зобов’язанням, на яке розповсюджуються встановлені законом обмеження щодо бази нарахування та розміру пені, а саме, як було вказано вище – від суми простроченого платежу та не більше подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення.

Посилання Позивача на ч. 4 ст. 231 ГК України судом відхиляється оскільки у даному випадку розмір пені обмежується Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Тобто, хоча сторони мають право погодити умови господарського договору на власний розсуд, але тільки за умови відсутності при такому погодженні відступу від обов’язкових вимог та не порушуюсь обмеження, встановлених відповідними актами цивільного та господарського законодавства.

Враховуючи наведене, оскільки встановлена у п. 7.16 Договору база нарахування пені (ціна Договору) суперечить нормам наведених вище законів, то суд робить власник перерахунок пені у межах заявлених Позивачем, перевірених та визнаних судом обґрунтованими строків прострочення, але виходячи з встановленої законом бази нашарування пені – з суми простроченого платежу, наступним чином:

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Сума пені за період прострочення

35254.55

22.12.2017 - 25.01.2018

35

14.5000 %

980.37

35254.55

26.01.2018 - 01.03.2018

35

16.0000 %

1081.78

35254.55

02.03.2018 - 12.04.2018

42

17.0000 %

1379.27

35254.55

13.04.2018 - 24.05.2018

42

17.0000 %

1379.27

35254.55

25.05.2018 - 31.05.2018

7

17.0000 %

229.88

Таким чином, загальна сума пені складає 5050,58 грн.

Відтак, вимоги позову про стягнення пені судом задовольняються частково, у сумі 5050,58 грн.; у іншій частині суд у позові відмовляє, оскільки вимоги суперечать закону, що обгрунтвоано вище.

Судові витрати, у які Позивачем включено тільки витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдінг «Шевченківський» (м. Київ, провулок Виноградний, 1/11, офіс 46; ідентифікаційний код 39139346) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код 00100227) в особі відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система» (м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 2; ідентифікаційний код 20517231) 5050 (п’ять тисяч п’ятдесят) грн. 58 коп. пені, а також 88 (вісімдесят вісім) грн. 10 коп. судового збору.

У іншій частині позову у задоволенні вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя                                                                                            Сташків Р.Б.