ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 923/66/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт",

представник позивача - Жук Ю.В. (договір про надання правової допомоги № 86Р від 02.07.2018, ордер ХС № 53893 від 29.10.2018),

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії АСК "Укррічфлот" "Херсонський річковий порт",

представник відповідача - Денисенко О.М. (ордер КВ № 374130 від 26.04.2018), Кішинський Д.Г. (ордер КВ № 013763 від 30.10.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.06.2018

на додаткове рішення господарського суду міста Києва

від 10.07.2018

у складі судді: Чебикіної С.О.,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

від 16.08.2018

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018)

на додаткову постанову Київського апеляційного господарського суду

від 21.08.2018

у складі колегії суддів: Смірнової Л.Г. (головуючий), Мартюк А.І., Кропивної Л.В.,

у справі за позовом

Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії АСК "Укррічфлот" "Херсонський річковий порт"

про припинення сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії АСК "Укррічфлот" "Херсонський річковий порт" про припинення сервітуту на вантажні причали №№ 1-7, причал КОФ, що розташовані за адресою: м. Херсон, Одеська площа, 6, встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 05.08.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.12.2013 у справі № 910/13850/13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач позбавляє позивача прав користування майном щодо якого встановлено сервітут (з урахування заяви про зміну підстав позову).

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.06.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 923/66/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи судові рішення господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що питання погодження місць стоянки для всіх суден не належить до компетенції відповідача.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 923/66/17, стягнуто з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на користь Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" 168 710,15 грн. витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17 задоволено заяву Публічного акціонерного Товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (АСК "Укррічфлот") в особі філії АСК "Укррічфлот" "Херсонський річковий порт" про прийняття додаткової постанови про розподіл судових витрат. Стягнуто з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на користь Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" 77 604,91 грн. витрат пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Не погоджуючись з:

рішенням господарського суду міста Києва від 20.06.2018,

додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2018,

постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018,

постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018)

та додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17, Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило:

- рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі;

- додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018) та додаткову постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 - скасувати та відмовити у задоволенні заяв відповідача про стягнення витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових актів, що не відповідають нормам матеріального права та зазначає, що додаткові рішення та постанова винесені з грубим порушенням норм процесуального права та основоположних принципів господарського судочинства.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/66/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г. що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. від 20.09.2018 прийнято справу № 923/66/17 господарського суду міста Києва до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 923/66/17 господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2018 на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018) та додаткову постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 30.10.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 09.10.2018. Витребувано з господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду справу № 923/66/17. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/66/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2018 прийнято справу № 923/66/17 до провадження у новому складі судової колегії та вирішено здійснити розгляд касаційної скарги у встановлену раніше ухвалою від 20.09.2018 дату - 30.10.2018.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, зазначивши, що позивач є балансоутримувачем річкових причалів, а відповідач їх користувачем на підставі встановленого сервітуту.

В судове засідання 30.10.2018 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, які надали пояснення у справі.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 674504, виданого Херсонською міською радою 26.06.2006, гідротехнічні споруди в складі: пасажирські пірси №№ 23-27; вантажні причали №№ 1-7, №№ 39-45; КОФ, № 46 (Херсонська обл., м. Херсон, пл. Одеська, буд. 6), перебувають у державній власності в особі Міністерства транспорту та зв'язку України; ці об'єкти перебувають в управлінні Державного підприємства "Херсонський річковий порт" Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" (договір управління майном від 31.10.2006, укладений між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів" та ДП "Херсонський річковий порт" Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот").

На виконання наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 318 з балансу ДП "Адміністрація річкових портів" передано на баланс ДП "Херсонський річковий порт" Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" вантажні причали №№ 1-7, причал КОФ, розташовані за адресою: м. Херсон, Одеська площа, 6 (наказ від 18.06.2009 № 403/А "Про взяття на баланс причалів №№ 1-7, причалу КОФ, розташованих за адресою: м. Херсон, Одеська площа, 6"), та між ДП "Адміністрація річкових портів" та ДП "Херсонський річковий порт" Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" підписано акт приймання-передачі від 11.06.2009, затверджений Головою комісії з ліквідації Державного департаменту морського і річкового транспорту 17.06.2009.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.08.2013, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 та Вищого господарського суду України від 02.04.2014 у справі № 910/13850/13, на користь ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" строком на 49 років встановлено сервітут, щодо об'єктів нерухомого майна, в тому числі: на вантажні причали №№ 1-7 та причал комплексного обслуговування флоту (КОФ), що знаходяться на балансі ДП "Херсонський морський торговельний порт", розташовані за адресою: м. Херсон, Одеська площа, 6; серед іншого, встановлено, що ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" вносить річну плату за користування майном у розмірі 15 %, яка встановлюється на підставі критеріїв викладених у Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

Предметом даного судового розгляду є вимога позивача про припинення сервітуту встановленого рішенням господарського суду міста Києва від 05.08.2013 у справі №910/13850/13 з підстав порушення відповідачем права позивача на користування спірними вантажними причалами.

В обґрунтування позовних вимог (з урахування заяви про зміну підстав позову) позивач посилався на те, що листом № 18-23/117 від 30.03.2018 він звернувся до відповідача з проханням узгодити номер причалу, біля якого буде забезпечено стоянку самохідного судна, проте, останній відповіді не надав, номер причалу не узгодив.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Частиною 2 ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Отже, за обставин, що мають істотне значення, сервітут може бути припинений за судовим рішенням, незалежно від підстав, на яких сервітут виник.

Статтею 18 Закону України "Про морські порти України" визначено, що господарська діяльність у морському порту провадиться відповідно до законодавства, обов'язкових постанов по порту та зводу звичаїв морського порту.

Власники (користувачі) земельних ділянок, включених до території морського порту, зобов'язані дотримуватися зводу звичаїв морського порту та обов'язкових постанов по порту (ст. 8 Закону України "Про морські порти України").

Господарськими судами попередніх інстанцій з'ясовано, що наказами ДП "Адміністрація морських портів України" від 03.08.2016 № 268 та від 27.05.2015 № 96 затверджені Обов'язкові постанови по морському порту Херсон (надалі - обов'язкові постанови) та Звід звичаїв морського порту Херсон (надалі - звід звичаїв), відповідно.

Зводом звичаїв визначено, що змінно-добовий план роботи - документ, яким планується постановка/вихід і обробка суден, залізничного рухомого складу, автотранспортних засобів; швартові операції (роботи) - комплекс робіт, що надаються у морському порту Херсон для постановки/виводу та перешвартування судна до/від причалів, а також швартовка/відшвартовка з рейду до причалу/з причалу до рейду.

Відповідно до п.п. 7.2.1.4 п. 7.2 та п.п. 8.2.1.16 п. 8.2 Обов'язкових постанов, з метою координації роботи компаній і підприємств, що здійснюють виробничу діяльність на території та акваторії морського порту Херсон, Головною диспетчерською адміністрацією морського порту Херсон проводиться планування плану швартових робіт і змінно-добового планування плану роботи порту, та за погодженням із службою капітана морського порту визначається місце стоянки (номер причалу, борт швартування, постановка на якір) для всіх суден, крім пасажирських і аварійних.

Зважаючи на викладене, слід погодитись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, що питання погодження місць стоянки суден не належить до компетенції відповідача, що в свою чергу спростовує твердження скаржника про порушення відповідачем права позивача на користування спірними причалами.

За таких підстав місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Беручи до уваги вищевикладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність залишення рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2018 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 923/66/17 без змін.

Водночас, не можна погодитися з додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2018, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018) та додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17 щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.123 Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно:

встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено);

вартість економних транспортних послуг;

час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець;

вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні;

наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг;

тривалість розгляду і складність справи тощо.

Разом з цим, зміст оскаржуваного додаткового рішення місцевого господарського суду від 10.07.2018, постанови апеляційної інстанції прийнятої за результатами перегляду додаткового рішення від 16.08.2018 та додаткової постанови суду апеляційної інстанції від 21.08.2018 свідчить про те, що судами не досліджувалось та не аналізувалось питання складності справи, виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд, може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами ст. 244 ГПК України унормовано, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У цій справі, рішення та постанова були прийняті у відкритому судовому засіданні, проте, проте в наступному господарськими судами попередніх інстанцій не вирішувалось питання необхідності призначення до розгляду заяв про розподіл судових витрат в судовому засіданні та виклику учасників справи, відповідно позивач був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, і оцінка доводів відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу здійснена за результатами вивчення відповідних клопотань.

З урахуванням викладеного та відповідно до ст. 310 ГПК України, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" та скасування додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018, постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018) та додаткової постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17, з направленням справи в частині розгляду відповідних клопотань про розподіл судових витрат на новий розгляд.

При цьому, для розгляду клопотання про розподіл судових витрат в суді першої інстанції, справу належить направити до господарського суду міста Києва, після його розгляду справа підлягає направленню до Північного апеляційного господарського суду для розгляду клопотання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 923/66/17 залишити без змін.

3. Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (за результатами перегляду додаткового рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018) та додаткову постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 923/66/17 скасувати.

4. Справу № 923/66/17 в частині розгляду клопотання про розподіл судових витрат в суді першої інстанції направити до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

5. Справу № 923/66/17 в частині розгляду клопотання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції направити до Північного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

Л.Й. Катеринчук