ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10499/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 у справі №904/10499/17 (суддя Мельниченко І.Ф., повне рішення складено 25.06.2018)

за позовом Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Дехтяренко Віталія Анатолійовича, м. Дніпро

про стягнення 2 234,67 грн

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017 року Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Дехтяренко Віталія Анатолійовича (далі - відповідач), в якій просить суд стягнути заборгованість за комунальні послуги з постачання електроенергії - 603,03 грн, водопостачання та водовідведення - 1075,14 грн, пеню - 556,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови укладених між сторонами договорів від 22.07.2013 №149/2 про електропостачання та №149/1 на комунальні послуги по забезпеченню теплопостачання, водопостачання та газопостачання в частині повної та своєчасної оплати послуг.

Відповідач участі у справі не приймав, відзив на позов та апеляційну скаргу не надавав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 (суддя Мельниченко І.Ф.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів надання вказаних ним комунальних послуг та їх обсягів, угода про сплату неустойки повинна укладатися лише у письмовій формі, чого сторонами не було здійснено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким його вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов невірного висновку щодо не доведення позивачем факту заборгованості відповідача за надані комунальні послуги та безпідставно не взяв до уваги надані позивачем з клопотанням від 21.05.2018 докази.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Пархоменко Н.В., суддів Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.) відкрито апеляційне провадження у справі №904/10499/17, апеляційну скаргу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

На виконання п. 3 ч. 1, 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України забезпечено передачу справи №904/10499/17 з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2018 для розгляду справи №904/10499/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М., справа прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в порядку письмового провадження.

Заяв, клопотань від сторін не надійшло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

На виконання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5314-ОД від 22.07.2013 року, що був укладений між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області, як Орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Дехтяренко Віталієм Анатолійовичем, як Орендарем (надалі Відповідач), між Фізичною особою-підприємцем Дехтяренко Віталієм Анатолійовичем та Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна як балансоутримувачем було укладено договір електропостачання №149/2 від 22.07.2013 (надалі - Договір №149/2); договір №149/1 на комунальні послуги по забезпеченню теплопостачання, водопостачання та газопостачання від 22.07.2013 (надалі - Договір №149/1); договір №149/3 від 22.07.2013 на сплату експлуатаційних витрат па утримання приміщень до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-1514-ОД від 22.07.2013.

Вказані вище договори укладені між сторонами на період дії договору оренди №12/02-5314-ОД від 22.07.2013 року.

Згідно п.10.1 Договору оренди №12/02-5314-ОД останній укладено строком на 1 рік та діє з 22.07.2013 року по 21.07.2014 року включно. Умовами договору було передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за Договором і при наданні інформації щодо виконання умов Договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, Договір, за заявою Орендаря, щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п. 5.19, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі.

Об'єктом оренди є вбудоване нежитлове приміщення (реєстраційний номер 01116130.1.ЯОЧПКЧ080) площею 35,0 м2, розміщене за адресою м. Дніпро, вул. Лазаряна, буд. 2 (гуртожиток №2) на 1-му поверсі 4-х поверхової будівлі, що перебуває на балансі Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна (надалі позивач) та передано в оренду з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів.

Передача майна в оренду підтверджена актом приймання-передачі від 22.07.2017 (а.с. 20).

В пункті п. 5.11. Договору сторони передбачили, що Орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, про що сторонами спору були укладені вище зазначені договори.

Умовами п.1.1 Договору №149/2 передбачено, що Абонент (Позивач у даній справі) здійснює транзит та постачання електроенергії Субабоненту (Відповідач у даній справі) через приєднану до нього електромережу, а Субабонент своєчасно проводить оплату за використану електричну енергію та виконує інші умови, визначені цим договором.

В пунктах 2.3.1., 2.3.2. Договору №149/2 сторони узгодили, що субабонент зобов'язується своєчасно забезпечувати платежі за використану електроенергію та послуги транзиту її через мережі Абонента (лист НКРЕ №05-39-11/470 від 01.04.99 р.) згідно виставлених тарифів, які діють на день виставлення рахунку Абонентом.

За умовами п. 2.3.2 договору для визначення величини спожитої електроенергії субабонент зобов'язується щомісяця надавати абоненту свідчення автоматизованої системи обліку (ел. лічильника) або згідно з сумарною встановленою потужністю енергоустаткування.

Втім, матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами способу обліку електроенергії, який застосовується для здійснення розрахунків, як-то посилання на прилад комерційного обліку або встановлену потужність струмоприймачів.

Відповідно до п.3.1. вказаного вище Договору розрахунки за електроенергію за розрахунковий місяць проводиться до 7-го числа місяця наступного за звітним (згідно договору) по діючих тарифах і існуючих індексах цін відповідно до тарифних груп.

Згідно умов Договору на комунальні послуги по забезпеченню теплопостачання, водопостачання та газопостачання №149/1 балансоутримувач (Позивач) забезпечує подачу енергоносіїв: тепла, води та газу, а Орендар (Відповідач) своєчасно проводить оплату за використані комунальні послуги.

У Розділі 2 Договору №149/1 встановлено, що забезпечення послуг по постачанню тепла, води та газу оплачується згідно цін, встановлених КМ України та органами місцевого самоврядування. Кількість наданих послуг обраховується згідно показів лічильника, а в разі його відсутності - згідно розрахунків, які є невід'ємною частиною договору.

Оплата послуг проводиться згідно рахунку, виданого Орендатору Балансоутримувачем.

На підтвердження заборгованості за надані послуги електропостачання за період з січня 2014р по грудень 2014р в сумі 603, 03 грн та заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з січня 2014р по грудень 2014р в сумі 1 075, 14 грн позивачем надані Звіти про витрати по орендарям за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року (а.с.70-97), рахунки на оплату за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року включно, розрахунок заборгованості та пені. Посилаючись, що спірний борг відповідачем добровільно не сплачено, просить стягнути його в судовому порядку, в тому числі і пеню в сумі 556,50 грн за період прострочення з 30.09.2014 по 13.11.2014.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Порядок обліку кількості наданих послуг та умови їх оплати сторони повинні визначити в договорах. Але, як було встановлено судом вище спірні договори не містять чітко визначених умов щодо обліку кількості наданих (спожитих) послуг та енергії, на підтвердження їх кількості позивач надає Звіти про витрати по орендарям за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року (а.с.70-97).

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вказані докази не можуть бути належними доказами щодо факту надання послуг та їх кількості, оскільки складені позивачем в односторонньому порядку та не містять підпису відповідача про прийняття цих послуг та в такій кількості. В них відсутні фактичні дані, яким же чином визначена така кількість спожитої відповідачем електроенергії, оскільки відсутні дані щодо приймання приладу комерційного обліку електроенергії в експлуатацію чи узгодження сторонами потужності струмоприймачів, які використовує відповідач в орендованому приміщенні.

Вказане стосується також витрат питної води та послуг з водовідведення; дані про зняття показів лічильника обліку води відсутні, як і дані про наявність цього приладу обліку. Порядок обрахування кількості послуг розрахунковим методом сторони як додаток до договору не узгодили (р.2 договору), будь-які відомості щодо кількості працівників, надані відповідачем, які необхідні для визначення обсягів споживання води, в матеріалах справи відсутні.

За таких умов зазначені у Звітах дані про кількість спожитої води та електроенергії не підтверджені позивачем належними та достовірними доказами, тому не можуть бути прийняті до уваги для визначення заборгованості відповідача.

Крім того, слід зазначити, що позивач просить стягнути борг за послуги з водопостачання в сумі 1075,14 грн, в той час як в наданих ним розрахунках заборгованість вказана 79,01 грн, решта становить сума за послуги з теплопостачання, які останній не зазначає предметом позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що строк дії договорів закінчується 21.07.2014 та в справі відсутні будь-які докази щодо продовження його дії, приміщення повернене відповідачем, про що сторонами складено та підписано відповідний акт, копію якого позивач надав з позовною заявою (а.с.22). Втім, зазначений акт не містить дати його складання чи дати повернення майна, тому підстави вважати, що відповідач користувався приміщенням та комунальними послугами і після спливу дії договору оренди, відсутні.

Позивач в подальшому надав суду копію акту, що датований 01.08.2015, без обгрунтування зміни цього доказу, тому суд вважає, що даний доказ є недостовірним (а.с.187).

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні боргу, що був предметом позову.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги надані позивачем з клопотанням від 21.05.2018 докази, а саме рахунки на оплату послуг та докази надіслання їх відповідачу під час розгляду справи, судом відхиляються, оскільки вказані рахунки не впливають на прийняте рішення по суті. Як було встановлено судом першої та апеляційної інстанції позивачем не доведено сам факт користування відповідачем комунальними послугами та такі обсяги цих послуг. Рахунок є тільки вимогою щодо сплати певної суми за здійснену господарську операцію, а сама господарська операція підтверджується іншими первинними доказами, як-то акти виконаних робіт, наданих послуг, видаткові накладні, тощо.

Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Угода про забезпечення позову, в тому числі і шляхом нарахування неустойки у вигляді пені, повинна укладатися в письмовій формі.

В умовах п. 3.2 договору-1 та р.3 договору-2 розмір неустойки у вигляді пені не визначено, норми закону, відповідно до якого нарахована пеня, позивачем не наведено. Отже, відсутні правові підстави для нарахування пені. Крім того, за відсутності фактичних підстав щодо стягнення боргу, відсутня і база для нарахування пені. Слід зазначити, що в розрахунку пені позивач зазначив іншу заборгованість, ніж та, що є предметом позову, а саме 21 789,01 грн, про стягнення якої позивачем не заявлено, доказів існування такого боргу не надано.

Тому є вірним висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні пені 556,50 грн та відмову в позові в цілому.

З огляду на вище наведене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області 18.06.2018 у справі №904/10499/17 є таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом повно встановлено всі обставини справи, тому підстав відповідно до ст.277 Господарського процесуального кодексу України не вбачається. Рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд даної апеляційної скарги покласти на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 у справі №904/10499/17 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судові витрати за розгляд даної апеляційної скарги покладаються на апелянта - Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня прийняття лише з підстав, визначених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна