ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. м. Київ Справа№ 910/11271/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від стягувача: не з'явився від боржника: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації
на ухвалу Господарського суду міста Києва
провідмову у видачі судового наказу
від27.08.2018
суддя Шкурдова Л.М.
за заявою управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ
дотовариства з обмеженою відповідальністю "33 Глобал", м. Київ
провидачу судового наказу за вимогою про стягнення пені у розмірі 12 573,74 грн. за договором підряду № 3 від 22.03.2017

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2018 до Господарського суду міста Києва звернулось управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі- стягувач) із заявою про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю « 33 Глобал» (надалі-боржник) пені у розмірі 12 573,74 грн. за договором підряду № 3 від 22.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/11271/18 відмовлено управлінню житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "33 Глобал" пені у розмірі 12 573,74 грн. за договором підряду № 3 від 22.03.2017.

Дана ухвала суду мотивована тим, що заявником, заявлено до боржника вимогу щодо стягнення пені , яка за своєю правовою природою не вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором, тобто вимога стягувача в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі-скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/11271/18, видати судовий наказ про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю " 33 Глобал" на користь управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації пені у розмірі 12 573,74 грн. за договором підряду № 3 від 22.03.2017.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми права, зокрема, ст.ст. 530, 629, 837 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України.

Також скаржник вважає можливим заявляти до стягнення пені у заяві про видачу судового наказу, оскільки пеня передбачена умовами договору підряду № 3 від 22.03.2017 ( п. 11.9. зазначеного договору) і нараховується боржнику у випадку порушення ним умов виконання договору.

Крім того, на переконання заявника апеляційної скарги, стаття 148 Господарського процесуального кодексу України не обмежує право стягувача стягнути за судовим наказом лише заборгованість за основним боргом та не забороняє стягнення пені.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що позивачем було направлено 14.02.2018 до боржника претензію на суму 12 573,74 грн. (нарахована стягувачем пеня) та вказана претензія боржником була визнана.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/11271/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018, справу № 910/11271/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/11271/18 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.; розгляд скарги призначено на 14.11.2018.

Боржник не подав суду відзиву на апеляційну скаргу управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції ( ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Стягувач та боржник у судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвали суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності стягувача та боржника.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуваний судовий акт суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали про відмову у видачі судового наказу.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, 23.08.2018 до Господарського суду міста Києва звернулось управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі-стягувач) із заявою про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю « 33 Глобал» (надалі-боржник) пені у розмірі 12 573,74 грн. за договором підряду № 3 від 22.03.2017.

Як на підставу заяви стягувач посилається на те, що товариством з обмеженою відповідальністю « 33 Глобал» було порушено умови договору підряду № 3 від 22.03.2017 щодо строку передачі виконаних робіт.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю « 33 Глобал» робіт у відповідності до п. 11.9. договору нарахував до стягнення пеню в розмірі 12 573,74 грн.

Розглянувши подану заяву з доданими до неї матеріалами, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачі наказу, оскільки управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації було заявлено до стягнення пеню, яка за своєю правовою природою не вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором у відповідності до вимог ч. 1 ст. 148 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч.2 ст. 12 ГПК України).

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи підприємці.

Посилання скаржника на можливість звернення із заявою про видачу судового наказу по пені, яка є заборгованістю за договором підряду, як на підставу для скасування ували місцевого господарського про відмову у видачі судового наказу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 ГПК України.

Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки стягнення пені є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, правовим наслідком порушення зобов'язання у разі прострочення його виконання, а також, враховуючи можливість розгляду стягнення тільки неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимоги про стягнення пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі, у зв'язку з чим за вимогами по пені може бути виданий судовий наказ.

Таким чином, оскільки вимога управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю « 33 Глобал» пені в розмірі 12 573,14 грн. хоча і має грошове вираження, але за своїм змістом є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, а не грошовою заборгованістю за договором підряду № 3 від 22.03.2017, тому не може бути розглянута в межах наказного провадження.

За змістом ч. 3 ст. 152 ГПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

За таких обставин, суд першої дійшов правомірного висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення пені в сумі 12 573,74 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

При цьому суд апеляційної інстанції роз'яснює, що заявник не позбавлений права звернутися з тими самими вимогами до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі. Оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/11271/18.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 148, 152, 240, 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/11271/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/11271/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено та підписано -16.11.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко