РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа № 910/3332/18

За первісним позовом 1. Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

2. Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Печерського району м. Києва»

до Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Київська міська рада

про стягнення 110.226,30 грн. та виселення з нежитлового приміщення

За зустрічним позовом Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання»

до 1. Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

2. Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Печерського району м. Києва»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Київська міська рада

про стягнення 97.876,27 грн. та зобов'язання укласти додаткову угоду

суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача-1 за п/п Мітін І.І., довіреність № 105/01-729/В-130 від 02.04.2018

від позивача-2 за п/п Невмержицький Д.В., довіреність № 432-9 від 02.01.2018

від відповідача за п/п Квасков Є.І., директор

від третьої особи за п/п не з'явився

Суть спору :

21.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з вимогами до Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» про стягнення 110.226,30 грн. та виселення з нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що між позивачами та відповідачем укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 112/КК/602 від 21.07.2017, відповідно до якого відповідач отримав в орендне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4, загальною площею 194,70 кв. м. За умовами п. 3.7 та п. 4.2.4 договору орендна плата сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця; орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Однак, відповідач систематично порушував ці умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 105.079,16 грн. та за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем нараховано 1.455,54 грн. пені, 3.073,52 грн. інфляційних втрат та 618,08 грн. - 3 % річних. Відповідно до п. 5.1.3 договору орендодавець має право відмовитись від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу. 25.01.2018 на адресу відповідача було надіслано лист № 105/01-157/В-10 від 24.01.2018 в якому Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про відмову від договору з вимогою передати об'єкт оренди по акту приймання-передачі балансоутримувачу в особі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 (суддя Плотницька Н.Б.) відкрито провадження у справі № 910/3332/18 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 22.05.2018, проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на веб-сайті Фонду державного майна України відсутня інформація про індекси інфляції за 2017 рік, тому відповідач здійснював оплату що дорівнює платі за базовий місяць та складає 26.400,00 грн. Вказує, що від позивача не надходили рахунки на оплату оренди за договором в іншому розмірі. Розрахунок орендної плати за грудень 2017 року слід здійснювати виходячи із фактичного користування протягом 12 днів. За розрахунками відповідача у період з 01.09.2017 по 12.12.2017 орендна плата становить 89.419,35 грн. (по 26.400,00 грн. за вересень-листопад 2017 року та 10.219,36 грн. за грудень 2017 року). Оскільки оплата за вказаний період здійснена відповідачем в сумі 79.241,55 грн., то борг міг становити 10.177,81 грн. якби послуги з оренди були надані належним чином та у повному обсязі, підтвердження чого не надано, а саме акти приймання-передачі наданих послуг. З огляду на те, що передані в оренду приміщення були не в задовільному стані відповідач не мав можливості їх використовувати за призначенням та перед позивачами неодноразово порушував питання про перегляд орендної плати. Вважає, що за відсутності доказів надання послуг у відповідача відсутній обов'язок по сплаті орендної плати та інших нарахувань. Вважає, що відсутній факт невнесення орендної плати протягом трьох місяців підряд, а тому відсутні підстави для односторонньої відмови від договору оренди, що в свою чергу не породжує наслідків для повернення відповідачем приміщень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3332/18 від 01.06.2018 задоволено клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання зустрічного позову, встановлено відповідачу строк на подання зустрічного позову до 08.06.2018, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київську міську раду.

04.06.2018 від відповідача до суду надійшла заява про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київську міську раду.

04.06.2018 від відповідача до суду надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічного позову.

04.06.2018 до Господарського суду міста Києва від Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про стягнення 97.876,27 грн. та зобов'язання укласти додаткову угоду.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог Громадська спілка "Центр національно-патріотичного виховання» посилається на те, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець) та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (балансоутримувач) на підставі акту приймання-передачу об'єкта оренди передали Громадській спілці «Центр національно-патріотичного виховання» (орендар) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4, у незадовільному стані, яке неможливо використовувати за цільовим призначенням, та яке не використовується відповідачем з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідачів за зустрічним позовом 97.876,27 грн. безпідставно отриманих коштів. Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідачів укласти додаткову угоду про встановлення орендної ставки у розмірі 0,01 % строком на шість місяців.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3332/18 від 05.06.2018 прийнято зустрчну позовну заяву Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/3332/18 та об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 перейдено до розгляду справи № 910/3332/18 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 02.07.2018.

Позивачем-1 05.06.2018 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що разом з підписання договору відповідачем було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017, який є невід'ємною частиною договору, в якому зазначено «стан приміщення, що передається в оренду згідно договору - задовільний. Приміщення потребує поточного ремонту». Відповідач мав можливість перевірити приміщення на відповідність всім вимогам. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного на замовлення відповідача № 08-65/16 від 11.08.2016, зазначено «на підставі візуального обстеження оцінювачем здійснено висновок, що загальний технічний стан оцінюваних приміщень та будівлі в якій розташовані приміщення - задовільний». Отже на момент передачі приміщень вони перебували в задовільному стані. Умовами договору передбачений обов'язок орендодавця здійснювати необхідний поточний ремонт. Проте ця умова не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов'язань орендодавця щодо компенсації вартості цих поліпшень. Зазначає, що згідно зі ст. 767 ЦК України наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Отже вважає, що відповідачу було відомо в якому стані знаходиться приміщення і зауважень з його сторони не було. Крім цього зазначає, що приміщення в порушення умов договору не застраховані.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 за № 05-23/1037 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Плотницької Н.Б.), призначено проведення повторного автоматизованого розподілу даної судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2018 для розгляду справи визначено суддю Сівакову В.В.

Позивачем за первісним позовом 02.07.2018 до суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів надіслання зустрічної позовної заяви Київській міській раді.

Відповідачем за первісним позовом 02.07.2018 до суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Від відповідача-1 за зустрічним позовом 02.07.2018 до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що разом з підписання договору відповідачем було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017, який є невід'ємною частиною договору, в якому зазначено «стан приміщення, що передається в оренду згідно договору - задовільний. Приміщення потребує поточного ремонту». Відповідно до п. 4.2.1 договору орендар зобов'язаний прийняти по акту приймання-передачі об'єкта. Згідно з п. 6.10 договору у разі відмови орендаря від підписання акту приймання-передачі протягом 20 днів з дати отримання акта від орендодавця договір припиняє свою дію. Договір оренди та акт приймання-передачі був підписаний орендарем - добровільно. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного на замовлення відповідача № 08-65/16 від 11.08.2016, зазначено «на підставі візуального обстеження оцінювачем здійснено висновок, що загальний технічний стан оцінюваних приміщень та будівлі в якій розташовані приміщення - задовільний». Отже на момент передачі приміщень вони перебували в задовільному стані. Умовами договору передбачений обов'язок орендодавця здійснювати необхідний поточний ремонт. Проте ця умова не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов'язань орендодавця щодо компенсації вартості цих поліпшень. Відзначає, що згідно протоколу № 3/79 Постійної комісії від 13.02.2018 вирішено погодити питання згідно з п. 74 додатку 9 цього протоколу за умови погашення заборгованості по орендній платі. Ця умова так і не була виконана орендарем. Протоколом № 13/89 Постійної комісії від 25.04.2018 стосовно розгляду звернення ГС «Центр національного-патріотичного виховання» щодо підписання додаткової угоди про встановлення орендної ставки у розмірі 0,01 % на строк 6 місяців було вирішено перенести розгляд питання у зв'язку з тим, що розпочався судовий спір щодо нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4. Зазначає, що згідно зі ст. 767 ЦК України наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Отже вважає, що відповідачу було відомо в якому стані знаходиться приміщення і зауважень з його сторони не було. Крім цього зазначає, що приміщення в порушення умов договору не застраховані.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 справу № 910/3332/18 прийнято до провадження та підготовче засідання призначено на 24.07.2018.

Позивачем за зустрічним позовом 23.07.2018 до суду подано відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначає, що посилання на відсутність страхування об'єкту оренди не спростовує доводи сторін та виходить за предмет доказування. Вказує на те, що зі змісту акта вбачається, що його складено представниками орендодавця та балансоутримувача, він орендарем не підписаний. Звіт про оцінку майна від 11.08.2016 поданий до суду з порушенням строків для подачі доказів. Окрім цього звіт датований 11.08.2016 не є достовірним доказом стану приміщення на дату його передачі в оренду - 19.08.2017. Вважає, що відповідач-1 не надав відзив на зустрічний позов у встановлений строк, а тому суд не має його приймати до уваги. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів для спростування доводів позивача за зустрічним позовом.

Від позивача за первісним позовом 24.07.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що згідно п. 3.2 договору не заборонено отримувати інформацію про індекси інфляції з будь-яких інших джерел крім веб-сайту Фонду державного майна України. Відповідно до розрахунку заборгованості за надані послуги оренди нежилого приміщення, станом на 12.02.2018 відповідач тричі сплачував за зазначеним договором, що підтверджує те, що відповідач фактично отримував від позивача-2 дані для сплати орендної плати, тобто відповідач мав відповідні рахунки для сплати щомісячних платежів за цим договором, що підтверджується наданими відповідачем суду платіжними дорученнями про здійснення оплати. Відповідач прийняв нежитлове приміщення загальною площею 194,70 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4, за актом прийому-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017, заперечень чи зауважень при підписанні його не зазначав. Отже вважає заперечення відповідача щодо позовних вимог позивачів необґрунтованими.

Відповідачем за первісним позовом 24.07.2018 до суду подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи стану нежитлового приміщення по вул. Левандовська, 4, м. Київ, що передане Громадській спілці «Центр національно-патріотичного виховання» згідно договору про передачу майна територіальної громади міста Києва № 112/КК/602 від 21.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3332/18 від 24.07.2018 підготовче засідання відкладено на 06.09.2018.

Від відповідача-2 за зустрічним позовом 27.07.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Позивач прийняв приміщення за актом прийому-передачі об'єкту оренди від 19.08.2017 при цьому заперечень чи зауважень при підписанні його не зазначив. У позивача було достатньо часу до підписання для з'ясування обставин, викладення заперечень у письмовій формі та зазначити про це в цьому акті. Позивач тричі сплачував за оренду зазначеного нежитлового приміщення, маючи необхідні дані про суми та реквізити для проведення сплати, інакше кошти не були перераховані на відповідний рахунок. При зазначених обставинах, відповідач-2 вважає, що позивач законно перераховував зазначені кошти за договором оренди, що підтверджується тим, що позивач із заявою про повернення коштів до відповідачів не звертався, а тому зазначені кошти не можуть вважаться безпідставно утримуваними коштами, і відповідно не підлягають стягненню на користь позивача і на них не можуть бути нараховані 3% річних за їх користування та інфляційних втрат.

Відповідачем за первісним позовом 14.08.2018 до суду подано заперечення на відповідь позивача-2 на відзив на позов, в яких зазначає, що не відповідають дійсності твердження що відповідач отримував дані для сплати оренди, зокрема рахунки для здійснення платежів, оскільки платіжні документи свідчать, що жодного разу оплата не була здійснена із посиланням на конкретний рахунок за відповідний місяць. При оплаті відповідач зазначав лише місяці щодо яких здійснювався платіж. Вважає, що позивачем-2 не підтверджено допустимими доказами його твердження у відповіді на відзив, зокрема не подано рахунків на оплату із відміткою про вручення таких рахунків відповідачу. Твердження позивача-2 про відсутність зауважень відповідача у дату підписання акту приймання-передачі приміщення спростовується поясненнями позивача-1 в яких зазначено, що завжди використовує лише уніфіковану типову форму договору оренди та актів приймання-передачі незалежно від фактичних обставин справи. Отже позивач-1 підтвердив що зауваження орендаря не вносяться до документів щодо оренди комунального майна, в тому числі до акту приймання-передачі приміщення. Позивач-2 не спростовує факт визнання незадовільного стану приміщення Постійною комісією Київської міської ради з питань власності (протокол від 13.02.2018). Вважає, що позивачем-2 не спростовано заперечення відповідача проти первісного позову, що викладені у відзиві.

Від позивача за зустрічним позовом 14.08.2018 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій зазначає, що балансоутримувач не надав відзив на зустрічний позов у встановлений строк, а тому суд не має його приймати до уваги. Вказує на те, що відповідачем-2 не надано належних доказів того, що акт приймання-передачі було передано позивачу завчасно (відсутні відмітка про вручення), що б підтвердило ту обставину, що у позивача було достатньо часу до підписання акту для з'ясування обставин та викладення заперечень із зазначенням їх в акті. Зазначає, що відповідач-1 підтвердив що зауваження орендаря не вносяться до документів щодо оренди комунального майна, в тому числі до акту приймання-передачі приміщення. Не підтверджено наявність у позивача інформації про точний розмір орендної плати за кожний місяць, а саме не надано рахунків та актів наданих послуг оренди з відміткою про їх вручення позивачу. Вважає, що позивачем-2 не спростовано позовні вимоги позивача за зустрічним позовом.

Позивачем за зустрічним позовом 16.08.2018 до суду подано заяву про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київську міську раду.

В підготовчому засіданні 06.09.2018 позивачем-2 за первісним позовом подано заяву про поновлення строку на подання відповіді на відзив відповідача.

В підготовчому засіданні 06.09.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення судової будівельно-технічної експертизи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд розглянувши клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи відмовив в його задоволенні оскільки поставлені на вирішення експертизи питання не підтвердять обставини, що мають значення для справи.

В підготовчому засіданні 06.09.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України про поновлення позивачу-2 за первісним позовом строку для подачі відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3332/18 від 06.09.2018 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів за зустрічним позовом - Київську міську раду.

В підготовчому засіданні 06.09.2018 судом постановлено ухвалу на місці не виходячи до нарадчої кімнати у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду на 18.09.2018.

В судовому засіданні 18.09.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.09.2018.

Відповідачем за первісним позовом 25.09.2018 до суду подано клопотання про відкладення судового засідання, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю представника.

В судовому засіданні 27.09.2018 18.09.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 04.10.2018.

В судовому засіданні 04.10.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 16.10.2018.

Відповідачем за первісним позовом 04.10.2018 до суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів поважної причини неявки представника.

В судовому засіданні 16.10.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.10.2018.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про те, що відповідачем-1 порушено встановлений судом строк для подачі відзиву з огляду на наступне

Відповідач-1 ухвалу суду від 05.06.2018, якою встановлено строк для подачі відзиву - протягом 15 днів з дня її отримання, отримав 12.06.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 398.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже вдповдач-1 мав подати відзив у строк до 27.06.2018 включно.

Згідно з ч. 7 ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

З конверту в якому до суду надійшов відзив відповідача-1 вбачається, що він зданий до пересилання до відділення поштового зв'язку 27.06.2018, тобто в межах встановленого судом строку.

Стосовно посилань позивача за зустрічним позовом про те, що відповідачем-2 порушено встановлений судом строк для подачі відзиву суд відзначає наступне

Відповідач-2 ухвалу суду від 04.07.2018, якою встановлено строк для подачі відзиву - протягом 15 днів з дня її отримання, отримав 09.07.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 261.

Отже вдповдач-2 мав подати відзив у строк до 24.07.2018 включно.

Проте, з конверту в якому до суду надійшов відзив відповідача-2 вбачається, що він зданий до пересилання до відділення поштового зв'язку 25.07.2018, тобто з порушенням встановленого судом строку.

Відповідач-2 не скористався своїм правом, що передбачене ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, на звернення до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 не скористався наданим йому правом на звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву та те, що Господарський процесуальний кодекс України не містить положень які б надавали повноваження суду вчиняти відповідні процесуальні дії з власної ініціативи, поданий відповідачем-2 відзив не приймається судом до уваги.

В судовому засіданні 18.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.07.2017 між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською спілкою «Центр національно-патріотичного виховання» (орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (підприємство) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва № 112/КК/602 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.07.2017 № 386 «Про затвердження протоколу № 10 від 05.07.2017 засідання постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва», передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4, розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності, розмір орендної плати за перший місяць оренди - 22.000,00 грн. без ПДВ (конкурсна пропозиція).

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 194,70 кв. м. у т.ч. у підвальному поверсі 194,70 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 9.1 договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами та діє з 21.07.2017 по 19.07.2020 включно.

Відповідно до п. 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання-передачі об'єкта.

За актом приймання-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з договором про передачу майна територіальної громади міста Києва № 112/КК/602 нежитлове приміщення загальною площею 194,70 кв. м. В акті також сторонами засвідчено, що стан приміщення, що передається в оренду згідно даного договору задовільний. Приміщення потребує поточного ремонту.

Відтак, відповідач за первісним позовом вступив у строкове платне користування об'єктом оренди з 19.08.2017.

Відповідно до п. 3.1 договору сторонами погоджено, що орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.07.2017 № 386 «Про затвердження протоколу № 10 від 05 липня 2017 року засідання постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва» і становить без ПДВ 112,90 грн. за 1 кв. м. площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку липень 2017 року 22.000,00 грн., крім того ПДВ - 4.400,00 грн., загальна сума до сплати становить 26.400,00 грн. з ПДВ.

Умовами п. 3.2 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.5. договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.10 договору зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Підприємство - балансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останні два місяці строку дії договору оренди. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

У разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об'єкта за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, підприємству - балансоутримувачу (п. 3.12 договору).

Однак, за твердженням позивачів за первісним позовом, відповідач систематично порушував умови договору оренди та не сплачував орендну плату, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з орендної плати.

25.01.2018 на адресу відповідача за первісним позовом було направлено лист за № 105/01-157/В-10 від 24.01.2018, в якому орендодавець повідомив орендаря про відмову від договору про передачу майна територіальної громади міста Києва № 112/КК/602 та його розірвання з моменту отримання даного повідомлення.

Спір за первісним позовом виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору у повному обсязі за період з вересня 2017 року по січень 2018 року не було сплачено орендну плату, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 105.079,16 грн. Окрім цього після розірвання договору відповідачем не повернуто орендовані приміщення.

Оцінюючи подані позивачами за первісним позовом докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача-2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 Цивільного кодексу України). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.7 договору орендні платежі сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Положеннями п. 4.2 договору встановлено обов'язок орендаря вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом свій обов'язок по сплаті орендних платежів в терміни, визначені договором, не виконав, доказів повної оплати заборгованості за заявлений період до матеріалів справи не надав.

За наданими до матеріалів справи доказами судом встановлено, що розмір орендних платежів за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно за договором становить:

- за вересень 2017 року - 37.519,46 грн.,

- за жовтень 2017 року - 26.954,88 грн.,

- за листопад 2017 року - 27.278,34 грн.,

- за грудень 2017 року - 27 523,34 грн.,

- за січень 2018 року - 27.799,08 грн.,

- за лютий 2018 року - 28.216,07 грн., загалом 175.291,68 грн.

З них орендарем було оплачено 08.06.2017 в сумі 27.212,52 грн. (авансова орендна плата), 17.11.2017 в сумі 15.000,00 грн. (за оренду за вересень 2017 року), 03.01.2018 в сумі 10.000,00 грн. (за оренду за жовтень 2017 року), 30.01.2017 в сумі 18.000,00 грн. (за оренду за жовтень-листопад 2017 року), 20.02.2018 в сумі 20.100,00 грн. (за оренду за листопад-грудень 2017 року), загалом 90.312,52 грн.

При цьому, твердження відповідача за первісним позовом про те, що позивачем-2 за первісним позовом було в односторонньому порядку збільшено розмір орендної плати за договором, не відповідають дійсності, оскільки за умовами п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

З огляду на викладене вище з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача-2 за первісним позовом 84.979,16 грн. (175.291,68 грн. - 90.312,52 грн.) основного боргу з орендної плати за договором за пред'явлений до стягнення період.

В іншій частині суми основного боргу в позові слід відмовити, оскільки при зверненні до суду з позовом 21.03.2018 не враховано здійснену відповідачем 20.02.2018 оплату орендної плати в сумі 20.100,00 грн., а отже в цій частині не порушено прав або охоронюваних законом інтересів позивача-2.

Суд відхиляє інші заперечення відповідача за первісним позовом, викладені у відзиві, оскільки надання послуг з оренди підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017, з моменту підписання якого орендар вступив в платне користування нежитловим приміщенням, а обов'язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі не ставиться в залежність від складання та наявності щомісячних актів надання послуг з оренди майна.

Крім того, в акті прийому-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017 відповідачем за первісним позовом засвідчено, що нежитлове приміщення, яке є об'єктом оренди, перебувало в задовільному стані та потребувало поточного ремонту, що спростовує твердження відповідача за первісним позовом про необхідність звільнення з оплати оренди протягом періоду невикористання об'єкту оренди.

В зв'язку з порушенням відповідачем за первісним позовом умов договору, позивач-2 на підставі п. 6.2 договору просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 1.455,54 грн. пені.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України , підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, …, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до п. 6.2 договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь позивача-2 пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати орендної плати, однак враховуючи вищезазначені норми розмір пені обмежений позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати відповідач за первісним позовом своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу-2 за первісним позовом, пеню розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача-2 становить 1.455,54 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1.455,54 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач за первісним позовом припустився прострочення по сплаті орендних платежів, позивач-2 за первісним позовом на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 3073,52 грн. інфляційних втрат та 618,08 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 2.130,52 грн., а 3% річних - 584,55 грн., та вимоги в цій частині позовних вимог підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений без урахування визначених договором строків здійснення оплати оренди та без урахування здійснених часткових оплат орендарем.

Згідно з п. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Стаття 651 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно умов п. 5.1.3 договору орендодавець має право відмовитись від договору оренди та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу.

Позивачі за первісним позовом направили відповідачу за первісним позовом повідомлення № 105/01-157/В-10 від 24.01.2018 про відмову від договору оренди та вважати його розірваним з моменту отримання повідомлення. Також повідомлення містило вимогу про повернення об'єкту оренди.

Судом встановлено наявність заборгованості по сплаті орендної плати за три місяці оренди, зокрема жовтень-грудень 2017 року (оплата здійснювалась не в повному обсязі), а отже направлення позивачами повідомлення про відмову від договору вчинено правомірно.

Як підтверджує відповідач за первісним позовом у своєму відзиві, вказане повідомлення отримане останнім 30.01.2018.

Згідно п. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Суд вважає, що істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для відмови орендодавця від договору оренди.

Враховуючи викладене, договір вважається розірваним.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Після припинення дії цього договору орендар зобов'язаний протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству - балансоутримувачу (п. 4.2.21 договору).

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивачі за первісним позовом пред'явили вимогу про виселення Громадської організації «Центр національно-патріотичного виховання» з нежитлового приміщення загальною площею 194,70 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4.

З припиненням договору відповідач за первісним позовом втратив статус орендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права користування спірним приміщенням не має, то вимога позивача-2 за первісним позовом про виселення відповідача за первісним позовом з приміщення загальною площею 194,70 кв. м., підлягає задоволенню.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Позивачем-2 за первісним позовом належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача за первісним позовом.

Обставини, на які посилається позивач-2 за первісним позовом як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем за первісним позовом не спростовані, а тому позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» підлягають задоволенню частково.

Водночас, Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією належним чином не доведено порушення його прав зі сторони відповідача за первісним позовом, оскільки за умовами п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем на користь підприємства-балансоутримувача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Витрати по сплаті судового збору за розгляд первісного позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача-2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По зустрічному позову

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимог, позивач за зустрічним позовом стверджує, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець) та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (балансоутримувач) на підставі акту приймання-передачі об'єкта оренди передали Громадській спілці «Центр національно-патріотичного виховання» (орендар) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4, у незадовільному стані, яке неможливо використовувати за цільовим призначенням, та яке не використовується відповідачем з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідачів за зустрічним позовом 97.876,27 грн. безпідставно отриманих коштів.

Позивач у зустрічному позові посилається на ряд причин (незадовільний стан приміщення, проживання сторонніх осіб у приміщенні), за яких він не мав змоги користуватися орендованим приміщенням, про що складались акти та надсилались звернення до відповідачів за зустрічним позовом.

13.02.2018 Постійна комісія Київської міської ради з питань власності (далі - Постійна комісія) розглянула уточнене подання орендаря (лист № 01/310118 від 31.01.2018), за результатами розгляду ухвалила рішення щодо встановлення орендарю орендної ставки у розмірі 0,01% на строк 6 (шість) місяців для виконання ремонту за умови погашення заборгованості по орендній платі. Вказане рішення оформлено протоколом № 3/79 від 13.02.2018.

Вказане, на думку позивача за зустрічним позовом, свідчить про підтвердження Постійною комісією неналежного та незадовільного стану приміщення, що перешкоджало використанню за призначенням, та необхідність проведення ремонту.

Вказаним рішенням орендодавцю було доручено виконати необхідні дії для імплементації затвердженої зміни орендної ставки згідно Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київради від 21.04.2015 № 415/1280.

Проте, позивач зазначає, що наразі рішення Постійної комісії від 13.02.2018 про надання орендарю знижки з оплати оренди не виконано через бездіяльність орендодавця та балансоутримувача, додаткову угоду до договору про надання знижки сторонами не укладено.

Вимоги позивача за зустрічним позовом судом відхиляються з огляду на наступне.

Суд враховує, що сторонами, зокрема і позивачем за зустрічним позовом, було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди від 19.08.2017, який є невід'ємною частиною договору, згідно якого визначено, що стан приміщення, що передається в оренду згідно договору - задовільний, приміщення потребує поточного ремонту.

Таким чином, на момент передачі майна в оренду орендар засвідчив, що воно перебувало в задовільному стані, зауважень заявлено не було.

Матеріали справи доказів протилежного не містять.

Відповідно до ч. 3 статті 767 Цивільного кодексу України наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Отже, орендар в момент отримання в користування об'єкту оренди був обізнаний про його стан, при цьому погодився на розмір орендної плати, встановлений умовами спірного договору, умовами п. 4.2.7 якого також встановлено обов'язок орендаря протягом дії договору до передачі об'єкта підприємству - балансоутримувачу по акту приймання-передачі за свій рахунок проводити необхідний поточний ремонт об'єкту (фасаду будинку, орендованих приміщень, місць спільного користування, системи опалення, водопостачання та водовідведення).

За відсутності документального підтвердження наявності обставин звільнення орендаря від сплати орендної плати за передане йому в оренду майно як це передбачено ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України відсутні постави для повернення сплачених позивачем за зустрічним позовом коштів в сумі 90.312,16 грн.

З огляду на викладене, в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 90.312,16 грн. та відповідно похідних вимог про стягнення 6.058,99 грн. інфляційних втрат та 1.504,76 грн. - 3% річних слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідачів укласти додаткову угоду про встановлення орендної ставки у розмірі 0,01 % строком на шість місяців.

Як вбачається з рішення Постійної комісії Київської міської ради з питань власності, оформленого протоколом № 3/79 від 13.02.2018, прохання орендаря щодо змін умов оплати за оренду та визначення орендної ставки 0,01% на строк 6 місяців було вирішено погодити за умови погашення орендарем заборгованості по орендній платі.

Матеріали справи не містять доказів виконання позивачем за зустрічним позовом умов рішення Постійної комісії № 3/79 від 13.02.2018 щодо погашення заборгованості з орендної плати за спірним договором в сумі 105.079,16 грн., яка є предметом розгляду первісного позову у даній справі.

Більше того чинне законодавство не передбачає можливості внесення змін до договору, який розірваний та втратив свою чинність.

Окрім того, протоколом № 13/89 Постійної комісії від 25.04.2018 розгляд звернення Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» щодо підписання додаткової угоди про встановлення орендної ставки у розмірі 0,01% на строк 6 місяців було вирішено відкласти, у зв'язку з існуванням судового спору щодо нежитлового приміщення на вул. Левандовської (Аніщенка), 4.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення зустрічних позовних вимог Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» про стягнення 97.876,27 грн. та зобов'язання укласти додаткову угоду відсутні, а тому відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову Печерської районної в місті Києві державної адміністрації відмовити повністю.

2. Первісний позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» задовольнити частково.

3. Стягнути з Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» 84.979 (вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 16 коп. основного боргу, 1.455 (одна тисяча чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 54 коп. пені, 2.130 (дві тисячі сто тридцять) грн. 52 коп. інфляційних втрат, 584 (п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 55 коп. - 3% річних, 3.187 (три тисячі сто вісімдесят сім) грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Виселити Громадську спілку «Центр національно-патріотичного виховання» з нежитлового приміщення загальною площею 194,70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Левандовська (Аніщенка), 4.

4. В іншій частині в первісному позові Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» відмовити повністю.

5. В задоволенні зустрічного позову Громадської спілки «Центр національно-патріотичного виховання» відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 06.11.2018.

СуддяВ.В. Сівакова