ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018м. ДніпроСправа № 904/4116/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД АКТИВ" (47708, с. Довжанка Тернопільської області, вул. Містечко, 48; ідентифікаційний код 39127304)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКА-СЕРВІС" (49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 7; ідентифікаційний код 39017226)

про стягнення 77 565 грн. 24 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД АКТИВ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4050/18 від 12.09.2018р.), в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКА-СЕРВІС" 77 565 грн. 24 коп. вартості втраченого майна, яке було передано на зберігання на підставі договору зберігання від 16.06.2017р. № 06/06.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони своїм правом на подання до суду документів, визначених статтями 165-167, 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення позивачу 09.10.2018р. та 17.10.2018р. ухвали суду від 17.09.2018р. про відкриття провадження у справі (а.с. 29,30).

Щодо повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, господарський суд зазначає, що на адресу останнього, зазначену в позовній заяві та Витязі з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.09.2018р. було надіслано ухвалу суду від 17.09.2018р. про відкриття провадження у справі, про що свідчить реєстр згрупованих поштових відправлень рекомендованої пошти по Дніпропетровській області з повідомленням № 212.

Проте, станом на 16.11.2018р. підприємством зв'язку не повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області, ані повідомлення про вручення, ані поштового відправлення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказана ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (підпункт 3.9.1 пункту3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.).

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, вжито достатніх заходів для сповіщення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Проте, відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2017р. між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1, як поклажодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніка-Сервіс", як зберігачем, було укладено договір зберігання №06/06 (надалі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого зберігач зобов'язується за плату зберігати передані йому матеріальні цінності поклажодавця (снекова та інша харчова продукція, надалі по тексту - майно) та повернути їх поклажодавцю у цілісності та належному стані.

Відповідно до пунктів 7.1, 2.2, Договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017р., а в частині відшкодування завданої шкоди до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. У випадку, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії даного договору не повідомить іншу про небажання продовжувати його дію, дія даного договору вважається автоматично продовженою на наступний календарний рік. Кількість таких пролонгацій не обмежується.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що поклажодавець передає майно на зберігання згідно актів приймання-передачі.

Передача майна на зберігання не викликає у зберігача права власності на дане майно (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.3 Договору строк зберігання майна вказується в ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання, але в будь-якому випадку не може перевищувати 60-ти календарних днів з моменту приймання майна на зберігання.

На виконання умов Договору відповідачем у період з березня 2018 року по квітень 2018 року було прийнято на зберігання майно на загальну суму 220 000 грн. 56 коп., що підтверджується наступними актами приймання-передачі майна на зберігання:

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 19.03.2018р. на суму 38 427 грн. 12 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.12);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 26.03.2018р. на суму 33 366 грн. 96 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.13);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 28.03.2018р. на суму 6 840 грн. 00 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.14);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 30.03.2018р. на суму 30 679 грн. 92 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.15);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 10.04.2018р. на суму 22 780 грн. 80 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.16);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 16.04.2018р. на суму 19 236 грн. 24 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.17);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 23.04.2018р. на суму 27 705 грн. 18 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.18);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 30.04.2018р. на суму 40 964 грн. 64 коп., строк зберігання 35 днів (а.с.19).

Згідно пункту 2.4 Договору Поклажодавець має право в будь-який момент достроково вимагати повернення майна, навіть якщо строк його зберігання не закінчився; Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцю майно протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги про повернення.

Відповідно до пункту 2.5 Договору зберігач повертає майно поклажодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна на зберігання. Майно вважається поверненим поклажодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що зберігач зобов'язаний, зокрема, повернути поклажодавцю майно у разі закінчення строку зберігання чи на першу вимогу поклажодавця навіть коли передбачений договором строк його зберігання не закінчився.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк повернення відповідачем переданого позивачем на зберігання товару вважається таким, що настав, і відповідач повинен був його повернути позивачу згідно актів:

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 19.03.2018р. на суму 38 427 грн. 12 коп. до 23.04.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 26.03.2018р. на суму 33 366 грн. 96 коп. до 30.04.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 28.03.2018р. на суму 6 840 грн. 00 коп. до 02.05.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 30.03.2018р. на суму 30 679 грн. 92 коп. до 04.05.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 10.04.2018р. на суму 22 780 грн. 80 коп. до 15.05.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 16.04.2018р. на суму 19 236 грн. 24 коп. до 21.05.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 23.04.2018р. на суму 27 705 грн. 18 коп. до 28.05.2018р. (включно);

- ОСОБА_1 приймання-передачі майна на зберігання від 30.04.2018р. на суму 40 964 грн. 64 коп. до 04.06.2018р. (включно).

Як вбачається позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення товару із зберігання на загальну суму 220 000 грн. 86 коп., про що свідчить вимога №28 від 23.05.2018р. (а.с. 21).

Відповідачем було повернуто позивачу передане на зберігання майно частково, на суму 142 435 грн. 62 коп., про що сторонами складено ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) майна від 24.05.2018р. (а.с. 20).

Отже, відповідачем не повернено майно позивачу на суму 77 565 грн. 24 коп.

Із пункту 5.2 Договору вбачається, що зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) чи пошкодження майна прийнятого на зберігання в розмірі його вартості вказаної в акті приймання-передачі на зберігання.

У випадку, якщо зберігач не повернув майно після закінчення строку зберігання визначеного відповідно до пункту 2.3 даного договору чи після спливу 7 (семи) денного терміну з моменту отримання вимоги поклажодавця про повернення майна таке майно вважається втраченим і зберігач зобов'язаний компенсувати поклажодавцю його вартість протягом 5 (п'яти) днів.

21.06.2018р. до відповідача позивачем спрямовано вимогу від 21.06.2018р. №35, в якій останній просить протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання даної вимоги компенсувати вартість втраченого майна на загальну суму 77 565 грн. 24 коп., оскільки строк зберігання майна закінчився, вимога про повернення майна № 28 від 23.05.2018р. була задоволена лише частково, а майно на зазначену суму не було повернуто (а.с. 24).

На момент розгляду справи доказів повернення майна або компенсації втраченого майна позивачу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України відносно обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі виникли відносини з договору зберігання, врегульовані главою 66 Цивільного кодексу України.

Статтею 936 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Стаття 949 Цивільного кодексу України зобов'язує зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. При цьому, річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКА-СЕРВІС" (49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 7; ідентифікаційний код 39017226) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД АКТИВ" (47708, с. Довжанка Тернопільської області, вул. Містечко, 48; ідентифікаційний код 39127304) 77 565 грн. (сімдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 24 коп. - вартості майна, яке було передано на зберігання за Договором зберігання №06/06 від 16.06.22017р. та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

16.11.2018р.