ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2305/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"
до ФОП Брильова Андрія Володимировича, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року до суду звернулось Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" до Фізичної особи підприємця Брильова Андрія Володимировича з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 103.954,34 грн., з яких сума основного боргу становить 59.532,94 грн., штраф 15 % - 10.667,49 грн., 3% річних - 2.021,09 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 7.357,00 грн. пеня - 9.489,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 2144/13 від 07.12.2015 року на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобів (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м.Києва в частині не оплати платежів за розміщення рекламних засобів за період з 01.12.2015 року по 30.06.2018 року.

Ухвалою суду від 04.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 24.09.2018 р., встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

17.09.2018 р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява (вх. №26951) про зменшення розміру позовних вимог. Позивач зазначав, що 31.08.2018 р. відповідачем було перераховано кошти на рахунок позивача в розмірі 77721,44 грн., які було зараховано позивачем у якості оплати основного боргу за період з 01.12.2015 р. по 30.06.2018 р. в розмірі 74418,80 грн. та в якості оплати боргу за липень 2018 року, який не був включений до позовної заяви (в розмірі 3302,64 грн.). 05.09.2018 р. відповідачем було перераховано позивачу кошти в розмірі 10264,39 грн., які було зараховано позивачем у якості оплати нарахованої пені з 01.12.2015 р. по 30.06.2018 р. (в розмірі 9489,76 грн.) та у якості оплати нарахованої пені за інший період 2018 року, який не був включений до позовної заяви. Позивачем проведено додатковий розрахунок заборгованості прострочення оплати платежів, відповідно до якого загальна сума штрафних санкцій з відповідача станом на 01.09.2018 р. складає 20045,58 грн.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 20045,58 грн. заборгованості, з якої:

- 10667,49 грн. - штрафу;

- 7357,00 грн. - інфляційного збільшення заборгованості;

- 2021,09 грн. - 3% річних.

18.09.2018 р. до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №27102), в якому відповідач визнавав позовні вимоги в частині наявності основного боргу та пені, але заперечував проти вимоги щодо сплати штрафу у розмірі 15%, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а одночасне стягнення пені та штрафу, на думку відповідача, суперечить ст. 61 Конституції України. До відзиву додано копії платіжних доручень на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 77721,44 грн. та 10264,39 грн. пені.

03.10.2018 р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №28791), в якій позивач обґрунтовує правомірність стягнення з відповідача заявлених інфляційних втрат та штрафних санкцій у повному обсязі.

Також, позивачем було надано клопотання (вх. 29065 від 08.10.2018 р.) про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 10.10.2018 р. судом було продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 днів до 03.12.2018 р. включно, підготовче засідання відкладено на 30.10.2018 р. о 09:30.

Ухвалою від 30.10.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.11.2018 р. о 10:30.

Сторони у призначене судове засідання не з'явилися, правом на участь представників у судовому засіданні не скористалися.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Розглянувши матеріали, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Регулювання правовідносин пов'язаних з розміщенням зовнішньої реклами у м. Києві здійснюється на підставі: Закону України «Про рекламу», «Типових правил розміщення зовнішньої реклами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 (далі - Типові правила), Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 (далі - Порядок).

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону та п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку КП «Київреклама» - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати функції з укладення договорів, нарахування та отримання плати за право тимчасового користування місцями (для розміщення РЗ), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, здійснювати контроль за надходженням плати за договорами, організовувати або здійснювати власними силами та засобами демонтаж самовільно: встановлених рекламних засобів, надавати платні послуги та виконувати інші повноваження, передбачені цим Порядком та Статутом підприємства.

Відповідно до Типових правил право тимчасового користування місцем для розміщення об'єктів зовнішньої реклами є платним. Розмір плати за право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а отримані кошти спрямовуються робочим органом до міського бюджету.

У відповідності до вимог Типових правил та Порядку Робочим органом видано накази:

- від 04.11.2015 №313 про встановлення строку дії пріоритету на місце розташування рекламного засобу в кількості 1 об'єкт зовнішньої реклами № 53135-15;

- від 04.11.2015 №309 про встановлення строку дії пріоритету на місце розташування рекламного засобу в кількості 1 об'єкт зовнішньої реклами №53131-15.

07.12.2015 р. між Комунальним підприємством Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» та Фізичною особою-підприємцем Бриловим Андрієм Володимировичем було укладено договір №2144/13 (надалі - Договір) на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м.Києва.

Так, на підставі вищевказаних наказів, відповідно до вимог Типових правил та Порядку між КП «Київреклама» та відповідачем було укладено Адресні програми, які є невід'ємною частиною Договору, згідно якої Сторони за Договором засвідчили, що пріоритет Розповсюджувача (відповідача) зовнішньої реклами на користування місцем для розміщення рекламного засобу встановлений (продовжений): строком з 04.11.2015 по 03.02.2016 (Адресна програма № 1, № 2) для розміщення рекламних засобів №23131-15 та №5 3135-15.

Пунктом 13 Типових правил, підп. 15.5 Порядку та п. 6.13. Договору зазначено, що плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету на місце для розміщення зовнішньої реклами та сплачується Відповідачем згідно рахунків-фактур. Підставою для нарахування та внесення плати є Договір та відповідні додаткові угоди, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону та п. З Типових правил розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Так, на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією): від 31.08.2016 №791 відповідачу надано дозволи №53135-15 та №53131-15 на розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства про рекламу між сторонами було укладено Договір та підписано Адресні програми до Договору (які є невід'ємною частиною Договору), згідно яких відповідачу надано право на тимчасове користування місцем із зазначеним в Адресних програмах строком дії.

Відповідно до п. 1.1 Договору на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце(-я) для розміщення рекламного(-их) засобу (-ів), дозволу (-ів) на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці відповідачу надано в тимчасове користування місця для розміщення рекламних засобів.

Відповідно до п. 5.2.3. Договору Відповідач зобов'язався щомісячно, не пізніше 25 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки на оплату права за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що розмір плати за право тимчасового користування місцем для розміщення об'єктів зовнішньої реклами встановлюється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та нараховується Підприємством відповідно до вимог Порядку та умов цього Договору. Підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення Відповідачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та укладений договір на право тимчасового користування місцями (п. 6.3. Договору).

Згідно п. 6.8. Договору плата за право тимчасового користування нараховується Підприємством щомісячно та перераховується Розповсюджувачем зовнішньої реклами (Відповідачем) не пізніше 25 числа поточного місяця виключно на поточний рахунок Підприємства, в розмірах, зазначених Підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє Розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за Право тимчасового користування.

Однак, як зазначав позивач, та що було визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву, відповідач не здійснював своєчасні розрахунки за Договором в період з 01.12.2015 р. по 30.06.2018 р., в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 74418,80 грн.

8 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою №196-2609/кр, яку було залишено без розгляду.

Відповідно до п. 7.2. Договору, позивач має право застосовувати до відповідача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; індекс інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 7.3. Договору, позивач має право додатково нарахувати і боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, і що складає більше 1 місяця - штраф у розмірі 15% простроченої суми.

Враховуючи зазначенні умови Договору, позивачем було нараховано відповідачу штраф 15% - 10667,49 грн., 3% річних - 2021,09 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 7357,00 грн. та 9489,76 грн. пені.

31.08.2018 р. відповідачем було перераховано кошти на рахунок позивача в розмірі 77721,44 грн., які було зараховано позивачем у якості оплати основного боргу за період з 01.12.2015 р. по 30.06.2018 р. в розмірі 74418,80 грн. та в якості оплати боргу за липень 2018 року, який не був включений до позовної заяви (в розмірі 3302,64 грн.). 05.09.2018 р. відповідачем було перераховано позивачу кошти в розмірі 10264,39 грн., які було зараховано позивачем у якості оплати нарахованої пені з 01.12.2015 р. по 30.06.2018 р. (в розмірі 9489,76 грн.) та у якості оплати нарахованої пені за інший період 2018 року, який не був включений до позовної заяви.

Згідно призначення платежу з наданих відповідачем копій квитанцій (а.с. 112-113) вбачається, що відповідачем перераховано 77721,44 грн. у якості оплати за право тимчасового користування місцями РЗ №53135-15 Рекламна вивіска на буд., споруді Печер. Р-н, Бульв. Л.Українки, 24 зг. Рах. №169430 від 13.06.2018 р. та сплачено 10264,39 грн. у якості пені за 2015-2015 рр. за Договором 2144/13 від 07.12.2015 р.

У зв'язку з чим позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд стягнути з відповідача 20045,58 грн. заборгованості, з якої: 10667,49 грн. - штрафу, 7357,00 грн. - інфляційного збільшення заборгованості, 2021,09 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти вимоги щодо сплати штрафу у розмірі 15%, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а одночасне стягнення пені та штрафу, на думку відповідача, суперечить ст. 61 Конституції України.

Однак, суд не може погодитися з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В п. 5.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 р. роз'яснено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із зазначеною статтею ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов'язань передбачено абзацом другим частини другої статті 231 ГК України. Для учасників господарських відносин законодавством не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи укладення договору, встановленим статтею 627 ЦК України, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічну правову позицію наведено і у постановах Верховного Суду України: від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постановах Верховного Суду: від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 08.09.2018 р. по справі 908/1843/17.

Таким чином, передбачене умовами укладеного сторонами Договору нарахування 3% річних, інфляційних втрат і штрафу з пенею не суперечать вимогам діючого законодавства України.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних, інфляційних втрат і штрафу, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) у повному обсязі.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, вх. 26951 від 17.09.2018 р.).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Брильова Андрія Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код особи НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (04070, м.Київ, Подільський район, БОРИЧІВ УЗВІЗ, будинок 8, ідентифікаційний код особи 26199714, п/р 201 в ПАТ «Банк Кредит Дніпро», МФО 305749) штраф у розмірі 10667,49 грн., інфляційне збільшення - 7357,00 грн., 3% річних - 2021,09 грн. та 1762,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.11.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.С. Лаврова