ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2340/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені та в інтересах якої діє Представництво "Регал Петролеум Карпорейшн Лімітед"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторіал К", м. Первомайський
про стягнення 994119,93 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 21.03.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2 , на підставі договору про надання правової допомоги від 01.11.2018 року, ордеру від 01.11.2018 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 22.11.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені та в інтересах якої діє Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторіал К" про стягнення штрафних санкцій на загальну суму 961235,20 грн. та 3% річних в сумі 32884,73 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.08.2018 року позовну заяву Компанії "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені та в інтересах якої діє Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі в порядку загального позовного провадження на 01.10.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.10.2018 року підготовче засідання було відкладено на 05.11.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі № 922/2340/18 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.11.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 12.11.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.11.2018 року проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

24.11.2016 року між Представництвом «Регал Корпорейш Лімітед», яке діє від імені Компанії Петролеум Копорейшн (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторіал К» (відповідач) було укладено договір поставки № 24/11-16, у відповідності до умов якого відповідач зобов`язується на умовах, визначених цим договором, передати у власність позивача товар, а позивач зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.3 договору, вид, тип, асортимент, сортамент, комплектність, кількість, мета та інші особливості товару визначаються сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору та додаються до нього.

Відповідно до п. 2.1 договору, асортимент, кількість та ціна товару, що постачається за цим договором, визначаються у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними додатками до цього договору.

Відповідно до п. 13.1 договору, він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 року, а в частині виконання сторонами взятих на себе обов`язків за цим договором до повного їх виконання.

Відповідно до п. 10.3 договору, у випадку розірвання позивачем договору в односторонньому порядку з підстав, передбачених п.п. 3.4.1, 3.5.1, 10.2.3 цього договору відповідач зобов`язаний протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення про розірвання договору повернути позивачу кошти сплачені за товар, який не був поставлений. Підпункти 10.2.1, 10.2.2, 10.2.3, 10.2.4 є невід`ємними положеннями п. 10.2 договору.

На виконання умов вищезазначеного договору, 07.02.2017 року між сторонами було підписано специфікацію № 2, в якій зазначено найменування товару Мобільний опресувальний пост згідно РП «Виготовлення мобільного опресувального посту» 75/07-16 на базі автоагрегатного причіпу ТА-НО G-4051 у кількості 1 шт., вартістю 2402988,00 грн. (з урахуванням ПДВ).

Пунктом 7.1 даної специфікації було визначено, що покупець здійснює попередню оплату, у розмірі 1001245,00 грн., крім того ПДВ 200249,00 грн., в всього з урахуванням ПДВ 1201494,00 грн., що становить 50% від вартості товару, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання цієї специфікації, отримання рахунку від відповідача.

Відповідно до п. 7.2 специфікації, залишкові 50% від вартості товару у розмірі 1001245,00 грн., крім того ПДВ 200249,00 грн., а всього з урахуванням ПДВ 1201494,00 грн., протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати отримання товару.

Відповідно до п. 2 специфікації, строк поставки 160 календарних днів з моменту перерахування позивачем попередньої 50% оплати за товар, відповідно до п. 7 даної специфікації, з можливістю дострокового відвантаження товару.

Крім того, 07.02.2017 року сторонами було підписано акт приймання-передачі робочого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов, укладеного між сторонами договору, здійснив попередню оплату товару в розмірі 1201494,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8125 від 07.03.2017 року.

Отже, з урахуванням здійсненої позивачем передплати 07.03.2017 року та приймаючи до уваги строк, встановлений п. 2 специфікації до договору (160 календарних днів), відповідач мав здійснити поставку товару до 15.08.2017 року.

Проте, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання за договором поставки не виконав та не здійснив поставку, зазначеного у специфікації товару, у зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих.. № 706 від 11.04.2018 року, в якій було зазначено про необхідність сплатити штраф за непоставлений товар.

10.05.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача відповідь на претензію за № 203/18 з проханням не застосовувати до підприємства штрафні санкції та зазначено про те, що відповідач зобов`язується поставити позивачу товару у строк до 01 вересня 2018 року.

Позивач, 17.05.2018 року повторно звернувся до відповідача з вимогою за вих.. № 936 про сплату штрафних санкцій за не поставку товару.

30.05.2018 року відповідач направив на адресу позивача відповідь за вих.. № 236/18, в якій зазначив про необхідність погодження даних по проекту для можливості здійснення поставки товару.

25.06.2018 року позивачем в свою чергу було направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору за вих. № 1210, сплату штрафних санкцій та повернення попередньої оплати.

Вищезазначене повідомлення було отримано відповідачем 02.07.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як свідчать матеріали справи, 12.07.2018 року відповідачем було повернуто позивачу попередню оплату у розмірі 1201494,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було виконано умови договору щодо поставки товару у строки, передбачені договором та попередню оплату повернуто лише 12.07.2018 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п. 10.2.1 договору за порушення строків поставки більше ніж на 10 календарних днів в розмірі 360488,20 грн. та п. 10.2.2 договору за порушення строків поставки більш ніж на 20 календарних днів в розмірі 480597,60 грн.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу до сплати 3% річних у період з 14.08.2017 року по 12.07.2018 року в розмірі 32884,73 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з умов, укладеного між сторонами договору, останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Приписами частини 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно статті 692 цього ж Кодексу: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу; у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За змістом статті 265 ГК України: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 360488,20 грн. за порушення термінів поставки товару на 20 календарних днів та 480597,60 грн. за порушення термінів поставки товару на 30 календарних днів, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, позивачем було здійснено попередню оплату в розмірі 1201494,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8125 від 07.03.2017 року.

Відповідно до умов Специфікації № 2 до договору, строк поставки товару складає 160 календарних днів з моменту перерахування передплати.

Таким чином, кінцевий термін поставки товару становить 14.08.2018 року.

Проте відповідач доказів здійснення поставки товару позивачу не надав.

В даному випадку, умовами договору сторони передбачили відповідальність відповідача за порушення термінів поставки товару.

Відповідно до п. 10.2.2 договору, у випадку порушення строку поставки більше ніж на 20 календарних днів, відповідач на вимогу позивача сплачує останньому штраф в розмірі 15% від вартості непоставленого товару.

Відповідно до п. 10.2.3 договору, у випадку порушення строку поставки більше ніж на 30 календарних днів, відповідач на вимогу позивача сплачує останньому штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару. В такому випадку, позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати у відповідача повернення коштів сплачених за товар. Договір буде вважатись розірваним з моменту отримання відповідачем повідомлення про розірвання договору в тому числі й на умовах п. 4.2.2 договору.

Щодо заперечень відповідача проти нарахування штрафних санкцій у зв'язку з тим, що позивачем пропущено річний термін позовної давності, встановлений для нарахування штрафу, то суд зазначає наступне.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю .

Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання .

В даному випадку позивачем нараховано відповідачу штраф на підставі п. 10.2.2 договору з 04.09.2017 року (14.08.2017 року - останній день поставки товару + 20 днів прострочення) та штраф на підставі п. 10.2.3 договору з 14.09.2017 року (14.08.2017 року - останній день поставки товару + 30 днів прострочення).

Таким чином, штрафні санкції нараховуються позивачем не з останньої дати поставки товару, а з моменту спливу строків, встановлених п. 10.2.2 та п. 10.2.3 договору з 04.09.2017 року та з 14.09.2017 року відповідно.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 22.08.2018 року, а право на стягнення штрафних санкцій 15% виникає у позивача з 04.09.2017 року (п. 10.2.2 договору) та 20% з 14.09.2017 року (п. 10.2.3 договору), суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Отже позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення штрафів, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм частини 1 статті 230 ГК України: штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем нараховано 360488,20 грн. штрафу за затримку поставки товару на строк понад 20 календарних днів та 480597,60 грн. штрафу за затримку поставки товару на строк понад 30 календарних, що фактично є подвійною відповідальністю за порушення зобов'язання.

Відтак, одночасне стягнення штрафу за затримку поставки товару на строк понад 20 календарних днів та за затримку поставки товару на строк понад 30 календарних днів, є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання одного того ж зобов'язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення .

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного суду від 30.08.2018 року по справі № 902/1054/17.

За таких обставин, суд перевіревши нарахування позивачем штрафу в розмірі 360488,20 грн. за порушення термінів поставки товару понад 20 календарних днів, дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки даний розрахунок відповідає умовам договору та чинному законодавству. Щодо стягнення штрафу у розмірі 480597,60 грн., то суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні цих вимог позивача, оскільки це є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання одного того ж зобов'язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

ОСОБА_3 Верховного Суду погодилась з вищезазначеним висновком, про що зазначено у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17.

Отже в даному випадку, стягнення попередньої оплати є грошовим зобов`язанням, у зв`язку з чим позивачем правомірно нараховано 3% річних на підставі статті 625 ЦК України.

Стосовно заперечень відповідача щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне.

В даному випадку, стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В той час, як спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення штрафних санкцій.

До вимог про стягнення 3% річних підлягає застосуванню загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

У зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, оскільки трирічний термін позивачем не пропушено.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 3% річних у період з 14.08.2017 року по 12.07.2018 року в розмірі 32884,73 грн.

Проте, як було зазначено вище, кінцевим терміном поставки товару є 14.08.2017 року, тобто нарахування 3% річних має здійснюватись з наступного дня - з 15.08.2018 року.

Здійснивши перерахунок 3% річних з урахуванням умов договору та чинного законодавства, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 32785,97 грн. 3% річних.

В частині стягнення 3% річних в сумі 98,76 грн. суд відмовляє, як безпідставно нарахованих.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з відповідача підлягає до стягнення 5899,11 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 693, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Компанії "Регал Петролеум Карпорейшн Лімітед" від імені та в інтересах якої діє Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторіал К" (, вул. Польова, 8, Первомайський район, вул. Польова, буд.8 Харківська область, 64100, р/р 5970 в Харківське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 351533) на користь Компанії "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені та в інтересах якої діє Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" (, вул. Шевченка, 162, с. Яхники, Лохвицький район, Полтавська область, 37212, р/р 0401 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) 32785,97 грн. 3% річних, 360488,20 грн. штрафу та 5899,11грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 21.11.2018 р.

Суддя ОСОБА_4

922/2340/18