номер провадження справи 32/50/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 Справа № 908/1148/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Зеленцової К.Ю.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", (69034, м.Запоріжжя, вул. Цимлянська, 29-а)

до відповідача Запорізької митниці ДФС (69041, м. Запоріжжя, вул. С.Сіненка, буд.12)

про стягнення 12735 грн. 59 коп.

За участю представників:

Від позивача: Волтер О.В., довіреність б/н від 11.08.2014

Від відповідача : Прокофєв С.А., довіреність б/н від 09.02.2018

ВСТАНОВЛЕНО:

Розглядається спір за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Запорізької митниці ДФС про стягнення 12735 грн. 59 коп. відшкодування шкоди, яка полягає у порушенні презумпції правомірності рішень платника податків.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.06.2018 відкрито провадження у справі № 908/1148/18 у порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 32/50/18. Перше судове засідання з розгляду справи по суті у спрощеному позовному провадженні призначено на 10.07.2018. Ухвалою від 10.07.2018 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.09.2018. Ухвалою від 10.09.2018 підготовче засідання закрито, судовий розгляд справи призначено на 09.10.2018. В судовому засіданні оголошувалась перерва на 30.10.2018.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, надав суду відзив на позовну заяву. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Спір по суті розглянуто 30.10.2018. Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення в присутності представників сторін.

Судовий процес проводився із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Притягнення до господарсько-правової відповідальності можливе лише при наявності всіх передбачених законом умов, їх сукупність утворює склад господарського правопорушення, який є підставою господарсько - правової відповідальності.

В ст.218 ГК України вказано, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

ТОВ «Товтехнохімреагент» звернувся до господарського суду з вимогою стягнути матеріальну шкоду, яка полягає у порушенні презумпції правомірності рішень платника податків вважаючи, що це є шкодою, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що порядку реалізації права на повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання позивач звернувся до Запорізької митниці ДФС із заявами про надання висновку, на підставі якого казначейством здійснюється повернення. Службовець митниці Бєлінський О.П. відмовив у наданні висновку з підстав обліковування у системі податкового боргу. Посадовець послався на статтю 43 Податкового кодексу України, процитувавши її перекручено, тільки першу її частину.

З урахуванням обґрунтування позивач вважає, що діями посадовця Запорізької митниці, які полягають у порушенні презумпції правомірності рішень платника податку, спричинено шкоду майновим інтересам позивача, яка полягає у позбавленні позивача його майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Внаслідок чого позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у розмірі 12735 грн. 59коп.

Відповідач заперечив проти доводів позивача, вказуючи на те, що позивачем не наведено наявність підстав до притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а саме не доведено складу правопорушення.

Оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що для настання деліктної відповідальності необхідною умовою є наявність складу правопорушення, яке передбачено ст. 1166 ЦК України, а саме: протиправної поведінки (неправомірними діями), шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, є наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Позивачем не наведено наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а саме не доведено наявності складу цивільного правопорушення.

Відповідно питання повернення грошових коштів після сплати надміру сплачених митних платежів врегульоване нормами Податкового та Митного кодексу України та Порядком № 618, що є спеціальним законодавством і норми Цивільного кодексу на нього не розповсюджуються.

Також слід зазначити, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Питання помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів врегульоване нормами Податкового та Митного кодексу України. Це є спеціальним законодавством.

Відповідно до ст. 301 МКУ повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами затверджено наказом Держмитслужби України від 20.07.2007 № 618 (далі - Порядок № 618), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за № 1097/14364.

Відповідно до Розділу III «Порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами» Порядку № 618, окрім інших вимог стосовно повернення з бюджету митних платежів, передбачено, що платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності.

Відповідно до п. 11 Розділу III Порядку № 618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається письмова обґрунтована відповідь.

З 26.09.2017 втратив чинність Порядок № 618 та набрав чинності Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 (далі - Порядок № 643), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 976/30844, в якому містяться аналогічні норми.

Отже, як зазначив відповідач, згідно зазначеного Порядку № 618 (що діяв на час звернення ТОВ «Технохімреагент» до митниці) до митниці подається заява та інші документи коригування митної вартості товарів або рішення про визначення коду товару ще не дає підстави митниці для сплати грошових коштів, надміру сплачених до митного оформлення. Порядок № 618 визначає процедуру повернення платникам податків коштів, якого повинні дотримуватися як сам платник податків так і митний орган.

Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) помилково та/або надміру сплачеш суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст. 301 МКУ, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Враховуючи наведені норми права, повернення відповідних платежів має відбуватися у встановленому, спеціальному порядку та з урахуванням вказаних вище норм матеріального права.

Так, 15.04.2016 ТОВ «Технохімреагент» звернулося до митниці з заявою від 15.04.2016 № 333/01-16 про повернення надмірно сплачених коштів за МД від 05.07.2013 № 112050000/2013/017476 (у розмірі 020 - 19,10 грн., 028 - 5657,55 грн.).

Зазначена заява від 15.04.2016 №333/01-16 ТОВ «Технохімреагент» була розглянута митницею та на підставі п. 11 Розділу III Порядку № 618 Листом від 27.04.2016 № 718/11/08-70-19 Запорізькою митницею ДФС було надано відповідь про відсутність підстав для повернення коштів з бюджету, оскільки за ТОВ «Технохімреагент» обліковується податковий борг.

ТОВ «Технохімреагент» неодноразово звертався до митниці про повернення коштів за МД № 112050000/2013/017476 та № 112050000/2012/019485, однак, враховуючи наявність боргу або надання заяв не за встановленою формою, митницею надавались відповідні відповіді на підставі п. 11 Розділу III Порядку №618.

Спір про повернення надмірно сплачених митних платежів за суб'єктним складом та характером правовідносин є справою адміністративної юрисдикції та непідвідомчий господарським судам. З урахування сталої практики повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів і органів державного казначейства, та здійснюється ними з дотриманням спеціальної процедури, врегульованої чинним законодавством, тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів, в тому числі в якості збитків.

З урахуванням викладеного, підстав для стягнення з Державного бюджет України на користь ТОВ «Технохімреагент» зазначених збитків відсутні, оскілки такі кошти не є збитками відповідно до ст. 22 ЦК України та не підлягають відшкодуванню в порядку ст.1173 ЦК України.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає в задоволенні позову про стягнення з відповідача матеріальної шкоди слід відмовити.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у спірних правовідносинах, судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 202, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", (69034, м.Запоріжжя, вул. Цимлянська, 29-а) до відповідача Запорізької митниці ДФС (69041, м.Запоріжжя, вул. С.Сіненка, буд.12) про стягнення 12735 грн. 59 коп. матеріальної шкоди відмовити в повному об'ємі.

Повний текст рішення оформлено і підписано "16" листопада 2018.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій