ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року м. Дніпро Справа № 904/8655/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Чередко А.Є.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2140 від 30.10.2018 р., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року (повний текст підписано 07.09.2018 року)

у справі № 904/8655/17 (суддя - Новікова Р.Г., м. Дніпро)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 222 487,56 грн. та збору за зберігання вантажу у розмірі 7 057,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року у даній справі позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами в розмірі 222 487,56 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 7 057,08 грн., судовий збір в розмірі 3 443,17 грн. та судові витрати за подання касаційної скарги в розмірі 1 600,00 грн.

Вказане рішення мотивовано тим, що підставою для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є доведений залізницею факт затримки на підходах до станції призначення Кривий Ріг порожніх власних вагонів, які прямували на адресу ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" по перевізним документам через скупченість вагонів на зазначеній станції призначення по причині несвоєчасного забирання з колій станції одержувачем ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" вантажів, які вже прибули на його адресу. Відповідачем наявними матеріалами справи не доведена відсутність вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення Ароматна Придніпровської залізниці.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що:

- судом першої інстанції неповно та невірно з'ясовані обставини справи. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються достовірними доказами, оскільки за змістом позову та доданих до нього документів затримка вагонів сталася на підходах до станції призначення Ароматна, а не на підходах до станції призначення Кривий Ріг;

- Правила реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, що затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.09.2004 року № 856, на який суд посилається в обґрунтування доведеності факту затримки вагонів, станом на 06.03.2015 року втратив чинність відповідно до наказу Міністерства інфраструктури № 17 від 29.01.2015 року. Отже, в судовому рішенні зазначається нормативно-правовий акт, який не може регулювати спірні правовідносини;

- суд першої інстанції не врахував, що нормативний час знаходження вагонів на коліях станції примикання - станції Ароматна між сторонами спору взагалі не був погоджений та встановлений;

- в рішенні зазначено, що плата за користування вагонами була нарахована на підставі актів ф. ГУ-23а, ф. ГУ-23, складених станцією Верхівцеве, проте в порушення частини 5 статті 236 ЦПК України, суд посилається на докази, які в судовому засіданні взагалі не досліджувались;

- суд невірно застосував положення статті 119 Статуту залізниць України;

- місцевий господарський суд помилково вказує на вину вантажовласника - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" через те, що той не приймав вагони, оскільки судом було досліджено та встановлено, що складені акти містять інформацію про причину затримки вагонів на станції призначення з вини ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". Таким чином, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" не є винним у затримці вагонів. Затримка порожніх вагонів на попутних станціях сталася з вини перевізника, з огляду на те, що у вказаний період часу ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" приймав вагони згідно з планом, затвердженим залізницею;

- судом не врахована вина позивача у затриманні вагонів на підходах до станції примикання. Вільні колії для прийому спірних вагонів, затриманих на шляху прямування, були наявні, що підтверджується матеріалами справи;

- суд не врахував, що залізниця має всі можливості керувати рухом власних вагонів та у разі потреби направляти їх під інші операції. Отже, не ефективне керування рухом власних вагонів й спричинило їх затримку на шляху слідування;

- господарський суд неправомірно вирішив стягнути одночасно плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу. Залізницею здійснюється подвійне обрахування своїх послуг, з огляду на те, що одночасне стягнення або вимога про одночасне стягнення плати за користування вагонами та зберігання вантажу це дії, які не можуть співпадати у часі і одне виключає інше.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення від 28.08.2018 року - без змін, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Посилається на те, що судом першої інстанції було повно і всебічно розглянуто та встановлено обставини даної справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого було прийнято законне і обґрунтоване рішення без будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права. Нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу проводилося виключно відповідно до наданих суду актів форми ГУ23 та ГУ-23а, які знаходяться в матеріалах справи. Скаржником не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що допущені судом описки у рішенні вплинули на розрахунок суми плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. Позивач звертає увагу, що усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. Доводи відповідача стосовно того, що плата за користування вагонами не нараховується за порожні власні вантажні вагони та на вагони, які знаходяться на підходах до станції призначення є безпідставними та необґрунтованими. Списання плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, які нараховані у даній справі не проводилось залізницею, так як розрахункові документи (відомості плати за користування вагонами та накопичувальні картки) були підписані представниками відповідача із зауваженням і незгодою на списання. Відповідач мав можливість укласти з власником спірних вагонів відповідні додаткові угоди до договору та зменшити кількість вагонів, що йшли на його адресу. Також позивач звернув увагу, що затримка вагонів на шляху слідування виникла саме з вини відповідача, оскільки ним своєчасно не були забрані вагони, які вже надійшли на станцію призначення, що підтверджується складеними станцією Ароматна Придніпровської залізниці актами загальної форми, що знаходяться в матеріалах справи. Слід звернути увагу, що залізниця лише керує рухом вагонів, але ніяким чином не керує забезпеченням вантажоодержувача вагонами. Нормами чинного законодавства передбачено стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів, яка стягується як за вагони з вантажем, так і за порожні власні вагони, тому посилання відповідача в даному випадку є безпідставним.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.11.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по апеляційній скарзі та проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважного представника, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що явка представників учасників справи не була визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважного представника відповідача.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

В березні 2017 року позивачем прийняті до перевезення вагони на адресу одержувача ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля

Станцією призначення є станція Ароматна Придніпровської залізниці.

На шляху прямування дані вагони були затримані згідно наказів № 254 від 14.03.2017 року, № 257 від 14.03.2017 року, № 258 від 14.03.2017 року, № 262 від 14.03.2017 року, № 265 від 15.03.2017 року, № 266 від 15.03.2017 року, № 267 від 15.03.2017 року, № 268 від 16.03.2017 року, № 269 від 15.03.2017 року, № 273 від 15.03.2017 року, № 274 від 15.03.2017 року, № 277 від 15.03.2017 року, № 282 від 15.03.2017 року, № 284 від 15.03.2017 року, № 290 від 16.03.2017 року, № 292 від 16.03.2017 року, № 295 від 16.03.2017 року, № 299 від 16.03.2017 року, № 300 від 16.03.2017 року, № 304 від 16.03.2017 року, № 313 від 17.03.2017 року, № 314 від 17.03.2017 року, № 318 від 17.03.2017 року, № 321 від 17.03.2017 року, № 324 від 18.03.2017 року, № 325 від 18.03.2017 року, № 347 від 25.03.2017 року, № 348 від 25.03.2017 року, № 352 від 25.03.2017 року, № 355 від 25.03.2017 року, № 356 від 25.03.2017 року, № 359 від 26.03.2017 року, № 363 від 26.03.2017 року, № 364 від 26.03.2017 року, № 365 від 26.03.2017 року, № 366 від 26.03.2017 року, № 369 від 26.03.2017 року, № 370 від 26.03.2017 року, № 371 від 26.03.2017 року, № 375 від 27.03.2017 року, № 376 від 27.03.2017 року, № 378 від 27.03.2017 року, № 379 від 27.03.2017 року, № 386 від 27.03.2017 року, № 390 від 27.03.2017 року, № 394 від 27.03.2017 року, № 397 від 28.03.2017 року, № 398 від 28.03.2017 року, № 401 від 28.03.2017 року, № 405 від 28.03.2017 року, № 412 від 29.03.2017 року, № 413 від 29.03.2017 року, № 414 від 29.03.2017 року, № 415 від 29.03.2017 року, № 416 від 29.03.2017 року, № 418 від 29.03.2017 року, № 419 від 29.03.2017 року, № 421 від 29.03.2017 року, № 425 від 29.03.2017 року, № 426 від 29.03.2017 року, № 428 від 29.03.2017 року, № 442 від 30.03.2017 року, № 443 від 30.03.2017 року, № 447 від 30.03.2017 року, № 452 від 30.03.2017 року, № 453 від 30.03.2017 року.

Вказані накази про затримку спірних вагонів на підходах до станцій призначення були видані через наявність на коліях станції призначення Ароматна Придніпровської залізниці неприйнятих вагонів, що надійшли на адресу відповідача.

За цим фактом станціями затримки Павлоград-1, Синельникове-2, Самарівка, Павлоград, Нижньодніпровськ-Вузол, Синельникове-1, Ігрень, Нижньодніпровськ складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а, повідомлення про затримку вагонів, акти загальної форми ГУ-23 та станцією призначення Ароматна вчасно повідомлено представників відповідача про затримку спірних вагонів, про що свідчать підписи відповідальних працівників відповідача на повідомленнях на станції Ароматна.

Наявність скупчення вагонів на станції Ароматна з вини відповідача в період видачі наказів підтверджується Актами загальної форми ГУ-23, копії яких наявні в матеріалах справи. Дані акти підписані без зауважень.

За весь час користування вагонами позивачем нарахована плата за користування спірними вагонами по відомостях плати ф.ГУ-46 на суму 222 487,56 грн. з урахуванням ПДВ, та збір за зберігання вантажу по накопичувальним карткам ф.ФДУ-92 №№ 27039002, 04049003 в сумі 7 057,08 грн. з урахуванням ПДВ, всього 229 544,64 грн. з урахуванням ПДВ.

Не сплата відповідачем вказаної плати за користування спірними вагонами та збору за зберігання вантажу і стала підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду за захистом своїх порушених прав.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1. Норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організовується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджений Статут залізниць України (далі - Статут), який згідно зі статтею 2 визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 3 Статуту визначено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Відповідно до статті 64 Статуту для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під'їзні колії.

Статтею 71 Статуту встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно зі статтею 42 Статуту залізниця зобов'язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Статтею 46 Статуту передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 119 Статуту передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50% зазначених розмірів плати.

Пунктами 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, передбачено, що облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із запереченням.

Згідно з пунктом 6 Правил користування вагонами і контейнерами усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами).

Пунктом 9 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах до станції призначення вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією затримки. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у Повідомленні про затримку вагонів до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах один залишається на станції і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання.

Відповідно до пункту 12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Підпунктом 14.2.1 пункту 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язків України від 31.08.2005 року № 507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.

3.3.2. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків місцевого господарського суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, спірний вантаж було затримано на шляху свого прямування, через зайнятість колій на станції призначення Ароматна Придніпровської залізниці, у зв'язку із несвоєчасним забиранням ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на свою під'їзну колію вантажу, який вже прибув на його адресу. Факти затримки вагонів на коліях станції призначення засвідчені в актах загальної форми ГУ-23, які ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" підписані без заперечень та наведені в якості доказу правомірності затримки вагонів на підході до станції призначення.

Про прибуття власних вагонів на свою адресу, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" було своєчасно повідомлено залізницею, що підтверджується відповідними повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Підставою для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є доведений залізницею факт затримки на підходах до станції призначення Ароматна порожніх власних вагонів, які прямували на адресу ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" по перевізним документам, через скупченість вагонів на зазначеній станції призначення по причині несвоєчасного забирання з колій станції одержувачем ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" вантажів, які вже прибули на його адресу.

Відповідальність відповідача в затримці вагонів настала з моменту виникнення на станції призначення Ароматна наявності затриманих вагонів з причин їх несвоєчасного забирання відповідачем, яка доводиться саме актами загальної форми ГУ-23 та які ним підписані без заперечення.

Зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку "Укрзалізниці" і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту.

Отже, на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів (також і поїздів ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав правові підстави для нарахування відповідачу плати за користування вагонами в розмірі 222 487,56 грн. та збору за зберігання вантажу на суму 7 057,08 грн.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, у зв'язку з доведеністю наявності у ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" обов'язку сплатити збір за зберігання вантажів та плату за користування вагонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційним господарським судом відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховано висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі № 904/7359/17, від 07.08.2018 у справі № 904/7848/17 та у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 року у справі № 904/7360/17.

Стосовно посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не є винним у затримці вагонів колегія суддів враховує наступне.

Несвоєчасне забирання з колій станції Ароматна відповідачем вагонів, які прибули на його адресу, є порушенням вимог пункту 33 Правил видачі вантажів та статей 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

Таким чином, відповідачем не доведена відсутність його вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення.

Щодо доводів відповідача, що одночасне стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є неправомірним колегія суддів апеляційного господарського суду враховує правову позицію, викладену у постановах Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 року у справі № 904/7360/17 та від 22.06.2018 року у справі № 904/7535/17 про наявність вини відповідача у затримці вагонів на станціях підходу і правомірність нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вагонів, як вантажу. Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики.

Колегія суддів враховує, що порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою перевізної плати, мають статус "вантажу", який залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати його одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 року у справі № 904/7360/17.

Щодо посилання відповідача на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються достовірними доказами колегія суддів враховує наступне.

При винесенні оскаржуваного рішення у даній справі судом першої інстанції помилково допущено описки щодо найменування особи, з вини якої сталася затримка вагонів та назв станцій складання актів та призначення. Так, в рішенні суду першої інстанції в якості найменування особи, з вини якої сталася затримка вагонів зазначено ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" замість ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Також місцевим господарським судом помилково зазначено, що плата за користування вагонами була нарахована на підставі актів, які складені на станції Верхівцево та те, що станцією призначення є Кривий Ріг.

Опискою є також посилання у рішенні суду на Правила реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів (Збірник № 16 Правил перевезення і тарифів залізничного транспорту України), в якості нормативного обґрунтування оформлення провізних документів, які на даний час втратили чинність. Колегія суддів погоджується із доводом відповідача щодо того, що даний нормативний акт не може регулювати спірні правовідносини. При цьому апеляційний господарський суд враховує, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення керувався Статутом залізниць України, пунктами 9, 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами, а також пунктом 8 Правил зберігання вантажу, які є чинними на момент винесення рішення та встановлюють відповідальність вантажовласника у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, вказані вище описки, допущені судом першої інстанції не впливають на правильність висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

3.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки місцевого господарського суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

3.3.4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року у справі № 904/8655/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.11.2018 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О. В. Березкіна

Суддя _________________ А.Є. Чередко