ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.11.2018 Справа № 920/738/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Петрович І.М.,

представника позивача Заяць Н.А.

представника відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/738/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Заяць Наталії Андріївни (41600, АДРЕСА_1; ід. номер НОМЕР_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термострой», (40003, м. Суми, вул. Тополянська, буд. 17/11; ід. код 39867858)

про стягнення 27914,20 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулась ФОП Заяць Н.А. із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термострой» про стягнення заборгованості у сумі 27914,20 грн., мотивуючи свої вимоги сплатою зазначеної суми відповідачу, як плату за товар, що визначений у рахунку-фактурі №СФ-0000028 від 22.06.2018 та непоставкою обумовленого товару відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, ухвала про відкриття провадження у справі направлена на адресу відповідача була повернута на адресу суду з довідкою пошти про неможливість вручення у зв'язку з закінченням терміну зберіганням та поміткою «організація вибула».

Разом з тим, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується актуальність адреси місцезнаходження відповідача зазначеної у позовній заяві та ухвалі про відкриття провадження у справі.

Тому, суд продовжує судове засідання у відсутності представника відповідача, який вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

22 червня 2018 року між ФОП Заяць Наталією Андріївною (Покупець) та ТОВ «Термострой» (Постачальник) було досягнуто домовленість (укладено договір), відповідно до якої відповідач повинен був поставити позивачу товар, що визначений в рахунку-фактурі №СФ-0000028 від 22 червня 2018 року, а саме: сендвіч-панель Термокс СТе100 в кількості 27,4 м2; планку кутову в кількості 6,72 м2; двері низькотемпературні в кількості 1 шт., а позивачка повинна була сплатити відповідачу ціну товару в розмірі 27914,20 грн. з ПДВ в строк до 23.06.2018.

22.06.2018 позивачем було сплачено за товари згідно рахунку-фактури №СФ-0000028 від 22 червня 2018 року двома платежами, а саме: платіжним дорученням від 22.06.2018 у сумі 27314,20 грн. , а також чеком на суму 600 грн., загальна сума: 27914,20 грн.

Статтею 202 (частини 1, 2) ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відтак, договір є дво- чи багатостороннім правочином.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

З огляду на зазначене, суд визнає рахунок-фактуру №СФ-0000028 від 22 червня 2018 року належним доказом письмової форми договору поставки укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийнятті товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є таке правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, з урахуванням відсутності за змістом рахунку-фактури строку передачі товару та відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був поставити позивачу товар протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги. Претензію щодо поставки оплаченого товару позивачем було направлено 27.07.2018, однак вона повернулась на адресу позивача з довідкою пошти про неможливість вручення у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Враховуючи вищезазначене, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки оплаченого товару чим порушив умови договору.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог щодо повернення сплачених за товар коштів.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідач не надав суду доказів поставки товару за договором.

Тому, враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи оплати позивачем передбаченого договором товару, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми сплаченої позивачем за товар.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Термострой», (40003, м. Суми, вул. Тополянська, буд. 17/11; ід. код 39867858) на користь Фізичної особи - підприємця Заяць Наталії Андріївни (41600, АДРЕСА_1; ід. номер НОМЕР_1) 27914,20 грн. заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 20.11.2018.

Суддя В.Л.Котельницька