ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 Справа №914/1543/18

Господарський суд Львівської області в особі судді Пазичева В.М., розглянувши позовні матеріали

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцьке, м. Львів;

про: виселення з обєкта оренди та стягнення заборгованості

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2302-вих 203 від 10.01.18 року.

від відповідача: не зявився.

Суд встановив: 15.08.2018 року за вх. № 1632 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцьке про виселення з обєкта оренди та стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 30.08.2018 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2018 року, підготовче засідання відкладено на 02.10.2018 року, у звязку із неявкою сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.10.2018 року, підготовче засідання відкладено на 09.10.2018 року, у звязку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.10.2018 року, підготовче засідання відкладено на 17.10.2018 року, у звязку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.10.2018 року, підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 12.11.2018 року.

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.08.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 30.08.2018 року, від 02.10.2018 року, від 09.10.2018 року, від 17.10.2018 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

22.08.2018 р. за вх. № 31280/18 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

20.09.2018 р. за вх. № 34994/18 представник позивача подав клопотання про закриття провадження в частині виселення з обєкта оренди.

20.09.2018 р. за вх. № 2475/18 представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцьке на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість по орендній платі у сумі 164 538,59 грн. та неустойки в сумі 123 070,35 грн.

12.11.2018 р. за вх. № 3002/18 представник позивача подав клопотання про повернення судового збору.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 17.08.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 30.08.2018 року, від 02.10.2018 року, від 09.10.2018 року, від 17.10.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якого була визнана судом обовязковою.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 12.11.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві позивач зазначає, що 06.06.2006 року між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Городоцьке" (далі - відповідач), укладено договір оренди нежитлових приміщень № 3-4394-6 (далі -Договір), згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в строкове користування нежитлові приміщення загальною площею 87,5 м2, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 72.

Договір укладений на термін до 06.06.2009 року. Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі № 914/2848/15, яке підтримане судами апеляційної та касаційної інстанції, у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та стягнення неустойки відмовлено. Таким чином, Договір вважається пролонгованим до 06.06.2018 року.

Позивач зазначає, що станом на момент подання даної позовної заяви, відповідач свого обов'язку по поверненню орендованого майна не виконав, і воно фактично перебуває в його незаконному володінні. Незаконне зайняття відповідачем зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об'єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада позбавлена передбаченого ст.ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Тобто, на думку позивача, фактично, станом на день звернення до суду, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, зокрема, як уже було зазначено, починаючи з моменту припинення договірних відносин, жодним чином не приступив до передачі об'єкта оренди позивачу. На підставі вищеперелічених обставин та нижченаведених законодавчих положень, позивач має усі достатні підстави для звернення до суду із вимогою про повернення об'єкту оренди шляхом виселення відповідача із нежитлових приміщень. Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 5.2 Договору, орендна плата перераховується орендарем на підставі наданих (виставлених) йому рахунків не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.05.2018 р. у справі № 914/303/18 стягнуто заборгованість станом на 31.12.2017 року у розмірі 330 002,61 грн.

Позивач наголошує, що відповідно до довідки від 25.07.2018 року № 4-2302-1514 про заборгованість та розрахунку по орендній платі, відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди не вносилась відповідно до умов, визначених Договором, та допущено заборгованість на загальну суму 219450,07 грн.

Частиною другою ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наимодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тобто, за твердженням позивача, відповідач зобов'язаний сплатити за користування об'єктом оренди за час прострочення неустойку в сумі 54911,48 грн.

Беручи до уваги зазначене вище рішення суду та довідку щодо заборгованості, позивач зазначає, що у відповідача залишилася несплачена заборгованість по орендній платі у сумі 164538,59 грн., що неохоплена позовними вимогами за період з 01.01.2018 р. по 06.06.2018 р. та неустойка за період з 07.06.2018 р. по 30.06.2018 р. в сумі 54911,48 грн.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

15.08.2003 р. Львівською міською радою прийнято рішення № 719, яким затверджено Положення про Управління комунального майна Львівської міської ради, згідно ст. 1 якого Управління комунального майна Львівської міської ради утворене як її виконавчий орган, орган управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова з метою реалізації повноважень Львівської міської ради щодо здійснення управління цим майном, його приватизації, відчуження та оренди. Статтею 2 цього Положення передбачено, що Управління є юридичною особою.

06.07.2006 р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 94, якою утворено Управління комунальної власності Львівської міської ради (), як структурний підрозділ Департаменту економічної політики Львівської міської ради. Згідно Положення про Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, затв. рішенням Львівської міської ради № 1205 від 27.10.2006 р., основними завданнями управління є, зокрема, виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова, передача в оренду, відчуження (приватизація) майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Львівською міською радою, на підставі рішення № 237 від 01.04.2016 р., затверджено нове Положення про УКВ ДЕП ЛМР.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.05.2016 року "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів" перейменовано Департамент економічної політики на Департамент економічного розвитку.

Рішенням № 1125 від 02.12.2016 р. затверджено Положення про Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури.

Відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2016 р. № 777, до повноважень Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходження.

Згідно з п. 1.1 Положення про Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 02.12.2016 р. № 1125, Управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

У заяві позивач зазначає, що Актом приймання-передачі від 31 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Городоцьке" повернуло об'єкт оренди за Договором оренди № 3-4394-6 від 06.06.2006 року. Відповідно, за період з 01.07.2018 р. по 31.07.2018 р. Управлінням комунальної власності нараховано неустоку у розмірі 68158,87 грн.

Відповідач вимог ухвал суду не виконав, відзиву на позовну заяву не подав явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Розмір орендної плати визначається згідно п. 5.1 вищевказаного Договору.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною другою ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тобто, відповідач зобов'язаний сплатити за користування об'єктом оренди за час прострочення неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, таку як: передати майно, сплатити кошти тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 06.06.2006 року між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Городоцьке" (далі - Відповідач), укладено договір оренди нежитлових приміщень № 3-4394-6 (далі -Договір), згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в строкове користування нежитлові приміщення загальною площею 87,5 м2, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 72.

Договір укладений на термін до 06.06.2009 року. Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі № 914/2848/15, яке згодом підтримане судами апеляційної та касаційної інстанції, у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та стягнення неустойки відмовлено. Таким чином Договір вважається пролонгованим до 06.06.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною першою ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Станом на момент подання даної позовної заяви, відповідач свого обов'язку по поверненню орендованого майна не виконав, і воно фактично перебуває в його незаконному володінні.

Незаконне зайняття відповідачем зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об'єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада позбавлена передбаченого ст.ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Тобто, фактично, станом на день звернення до суду, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, зокрема, як уже було зазначено, починаючи з моменту припинення договірних відносин жодним чином не приступив до передачі об'єкта оренди Позивачу.

На підставі вищеперелічених обставин та нижченаведених законодавчих положень, позивач має усі достатні підстави для звернення до суду із вимогою про повернення об'єкту оренди шляхом виселення Відповідача із нежитлових приміщень. Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

У заяві позивач зазначає, що Актом приймання-передачі від 31 липня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Городоцьке" повернуло об'єкт оренди за договором оренди № 3-4394-6 від 06.06.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно п. 5.2 Договору, орендна плата перераховується орендарем на підставі наданих (виставлених) йому рахунків не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.05.2018 р. у справі № 914/303/18 стягнуто заборгованість станом на 31.12.2017 року у розмірі 330 002,61 грн.

Так, відповідно до Довідки від 25.07.2018 року № 4-2302-1514 про заборгованість та розрахунку по орендній платі відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди не вносилась відповідно до умов, визначених Договором, та допущено заборгованість на загальну суму 219450,07 грн.

Частиною другою ст. 785 ЦКУ передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наимодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тобто Відповідач зобов'язаний сплатити за користування об'єктом оренди за час прострочення неустойку в сумі 54911,48 грн.

Беручи до уваги зазначене вище рішення суду та довідку щодо заборгованості слід зазначити, що у відповідача залишилася несплачена заборгованість по орендній платі у сумі 164538,59 грн., що неохоплена позовними вимогами за період з 01.01.2018 р. по 06.06.2018 р. та неустойка за період з 07.06.2018 р. по 30.06.2018 р. в сумі 54911,48 грн.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012 р. № 01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України», неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

15.08.2003 р. Львівською міською радою прийнято рішення № 719, яким затверджено Положення про управління комунального майна Львівської міської ради, згідно ст. 1 якого Управління комунального майна Львівської міської ради утворене як її виконавчий орган, орган управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова з метою реалізації повноважень Львівської міської ради щодо здійснення управління цим майном, його приватизації, відчуження та оренди. Статтею 2 цього Положення передбачено, що Управління є юридичною особою.

06.07.2006 р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 94, якою утворено Управління комунальної власності Львівської міської ради (), як структурний підрозділ Департаменту економічної політики Львівської міської ради. Згідно Положення про управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, затв. рішенням Львівської міської ради № 1205 від 27.10.2006 р., основними завданнями управління є, зокрема, виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова, передача в оренду, відчуження (приватизація) майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Львівською міською радою, на підставі рішення № 237 від 01.04.2016 р., затверджено нове Положення про УКВ ДЕП ЛМР.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.05.2016 року "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", перейменовано Департамент економічної політики на Департамент економічного розвитку.

Рішенням № 1125 від 02.12.2016 р. затверджено Львівською міською радою Положення про Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури.

Відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2016 р. № 777, до повноважень Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходження.

Згідно з п. 1.1 Положення про управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 02.12.2016 р. № 1125, Управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

31 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Городоцьке" повернуло об'єкт оренди за договором оренди № 3-4394-6 від 06.06.2006 року. Відповідно, за період з 1.07.2018 р. по 31.07.2018 р. Управлінням комунальної власності нараховано неустоку у розмірі 68158,87 грн.

Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених Законом, а також з угод, не передбачених Законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно Договору, повернення Орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Відповідно до Договору, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об'єкта оренди з вини Орендаря.

Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вищезазначених норм законодавства, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцьке про виселення з обєкта оренди та стягнення заборгованості є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 276 від 02.08.2018 року на суму 3291,75 грн., платіжне доручення № 277 від 02.08.2018 року на суму 1762,00 грн., платіжне доручення № 321 від 11.09.2018 року на суму 1022,38 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Відовідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Городоцьке» (79016, м. Львів, вул. Городоцька, 74, ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) заборгованість по орендній платі всумі 164538 (сто шістдесят чотири тисячі пятсот тридцять вісім) грн. 59 коп. та неустойку в розмірі 123070 (сто двадцять три тисячі сімдесят) грн. 35 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Городоцьке» (79016, м. Львів, вул. Городоцька, 74, ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму судового збору в розмірі 4314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн. 13 коп.

4. В частині позовних вимог щодо виселення відповідача з обєкта оренди провадження закрити.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

6. Наказ видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.11.2018 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.