ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/3440/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Берднік І.С., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (суддя Бойко Р.В.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 (головуючий суддя: Мальченко А.О., судді: Жук Г.А., Дикунська С.Я.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Святошинський-2"

до 1. Київської міської ради, 2. Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1. Народний депутат України ОСОБА_4, 2. Публічне акціонерне товариство СКТБ "Комплекс",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про визнання недійсним договору оренди,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ :

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Святошинський-2» (надалі - ОСББ «Святошинський-2», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач-1), Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (надалі - ПрАТ «ХК «Київміськбуд», відповідач-2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Народного депутата України ОСОБА_4 (надалі - третя особа-1), Публічного акціонерного товариства СКТБ «Комплекс» (надалі - третя особа-2) та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - третя особа-3) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,4975 га, кадастровий номер 0:75:225:0108, розташованої по вул. Святошинській у Святошинському районі м. Києва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №53.

22.05.2018 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив постановити ухвалу, якою заборонити відповідачеві-2 та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних і вишукувальних робіт, а також дії із будівництва новобудови на земельній ділянці площею 0,4975 га, із кадастровим номером :75:225:0108, по вул. Святошинській у Святошинському районі м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/3440/18 заяву ОСББ «Святошинський-2» про забезпечення позову задоволено, заборонено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі відповідачеві-2 та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних і вишукувальних робіт, а також дії з будівництва новобудови на земельній ділянці площею 0,4975 га з кадастровим номером :75:225:0108, по вул. Святошинській у Святошинському районі м.Києва.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), враховуючи які суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСББ "Святошинський-2" про забезпечення позову, вказуючи, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується існування реальної можливості вчинення відповідачем-2 дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з ним, адже зумовить необхідність, з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати знесення розпочатого будівництва, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним, а можливо і непомірним тягарем. При цьому, місцевий суд встановив наявність зв'язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову щодо заборони забудови спірної земельної ділянки і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, та те, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідачів. Також враховано, що забудова спірної земельної ділянки має великий суспільний резонанс та супроводжується сутичками будівельників із мешканцями сусідніх будинків і громадськими активістами, а відтак, вжиття відповідних заходів до забезпечення позову не лише забезпечить досягнення мети звернення з даним позовом до суду у випадку його задоволення, а й попередить можливі подальші сутички та завдання шкоди здоров'ю громадян.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 ухвалу місцевого суду від 22.05.2018 залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого суду зазначивши, що вказані позивачем заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчинення відповідачеві-2 та іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних і вишукувальних робіт, а також дії з будівництва новобудови на земельній ділянці, безпосередньо пов'язані з предметом спору у даній справі, а саме, з визнанням недійсним договору оренди на вказану земельну ділянку з підстав неправомірності її передачі в оренду відповідачеві-2 під забудову. При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням, може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати знесення розпочатого будівництва, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним.

При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали було правильно враховано співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, наявність зв'язку та відсутність тотожності між заявленими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також обґрунтовано спроможність заявлених заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" 11.07.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) подало безпосередньо до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі № 910/3440/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018 року у справі №910/3440/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

26.07.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі та здійснення розгляду касаційної скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, учасникам справи надано строк до 15.08.2018 для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2018 провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №910/3440/18 зупинено до перегляду об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі №910/1040/18.

16.08.2018 об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду винесено постанову у справі №910/1040/18 (оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 09.10.2018).

17.10.2018 суд постановив ухвалу про поновлення провадження у справі та здійснення розгляду касаційної скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

У зв'язку з відрядженням судді Краснова Є.В. було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3440/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу касаційної скарги від 06.11.2018 року у справі №910/3440/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Берднік І.С.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх судових інстанцій неправильно застосовано статті 136 та 137 Господарського процесуального кодексу України, оскільки забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. На думку скаржника, вжиття заходів забезпечення позову є можливим виключно якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому скаржник просить скасувати рішення попередніх судових інстанцій.

У касаційній скарзі скаржник просить суд скасувати рішення судів попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду та постанову апеляційного залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, доходить висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 (далі ГПК України), ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п.2 і 3 ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

Відповідно до ст.136 ГПК України:

"1. Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду."

Згідно з п.2,4 ч.1 ст.137 ГПК у вказаній редакції:

"Позов забезпечується:

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання."

Як вже зазначалося вище, ухвалою Верховного Суду від 06.09.2018 провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №910/3440/18 було зупинено до перегляду об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі №910/1040/18.

У постанові від 16.08.2018 у зазначеній справі №910/1040/18, прийнятій об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, був викладений такий правовий висновок:

"Оскільки у даному разі Фірма мала намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що: 23.01.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 20.12.2017 №7861 вчиненого Приватним нотаріусом, яким передбачено звернення стягнення на майно на користь Банку, а позивач мав намір оскаржити такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважав, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову, до подання позовної заяви (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20.12.2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису нотаріуса) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він мав намір звернутися до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавчою службою буде примусово реалізовано майно на прилюдних торгах, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Фірми.

Тому в даному випадку Касаційний господарський суд у складі об'єднаної палати погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20.12.2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову."

Колегія суддів касаційного суду по даній справі, що переглядається, повністю погоджується з вищевказаним правовим висновком та не вбачає підстав для відступу від нього.

Предметом позову у даній справі є саме немайнова вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,4975 га, кадастровий номер 0:75:225:0108, розташованої по вул. Святошинській у Святошинському районі м. Києва, укладеного між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач-2 звернувся з листом-повідомленням від 08.12.2017 №КОП-1167 щодо поновлення зазначеного договору, за результатами розгляду якого підготовлено проект висновку Постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування про поновлення договору оренди земельної ділянки, який на даний час погоджується в установленому законом порядку, тому суди правомірно визнали обґрунтованим припущення позивача про те, що продовження строку дії оренди спірної земельної ділянки відповідачем-2 за оскаржуваним договором надасть останньому можливість розпоряджатися нею з визначеною метою, в тому числі щодо її забудови.

Також суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчинення відповідачеві-2 та іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних і вишукувальних робіт, а також дії з будівництва новобудови на земельній ділянці, безпосередньо пов'язані з предметом спору у даній справі, а саме, з визнанням недійсним договору оренди на вказану земельну ділянку з підстав неправомірності її передачі в оренду відповідачеві-2 під забудову.

При цьому, невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати знесення розпочатого будівництва, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним.

Крім того, із доданих до заяви про забезпечення позову роздруківок з мережі Інтернет (а.м.о. 201-207) вбачається, що в лютому 2016 року мала місце спроба початку забудови відповідачем-2 спірної земельної ділянки, яка зумовила великий суспільний резонанс, зокрема, мали місце сутички між супроводжуючими будівельну техніку особами та мешканцями сусіднього будинку і активістами, що не заперечується відповідачем-2.

Зазначене додатково підтверджує намагання відповідача-2 почати забудову спірної земельної ділянки.

Поряд з цим, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки забудова спірної земельної ділянки має великий суспільний резонанс та супроводжується сутичками будівельників із мешканцями сусідніх будинків і громадськими активістами, то вжиття відповідних заходів до забезпечення позову не лише забезпечить досягнення мети звернення з даним позовом до суду у випадку його задоволення, а й попередить можливі подальші сутички та завдання шкоди здоров'ю громадян з обох сторін конфлікту.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, що позивачем обґрунтовано необхідність застосування таких заходів забезпечення позову як заборона відповідачеві-2 та іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних і вишукувальних робіт, дії з будівництва новобудови на земельній ділянці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційного суду вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

" Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №910/3440/18 залишити без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись ч.13 ст.8, ст.ст.300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №910/3440/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді І. Берднік

Г. Мачульський