ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 м. Дніпро Справа № 904/11390/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання Саланжій Т.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 у справі № 904/11390/16 (суддя Загинайко Т.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Восток», м. Дніпро

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-1», м. Дніпро;

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Крим», м. Чернігів;

відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Алан Спорт», м. Дніпро;

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дніпровська міська рада, м. Дніпро;

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство «Експресс-Буд», м. Дніпро;

про визнання права власності, визнання недійсними договорів та свідоцтв, зобовязання вчинити певні дії, -

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-1», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Восток», м. Дніпро;

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельмар Крим», м. Чернігів;

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Алан Спорт», м. Дніпро;

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дніпровська міська рада, м. Дніпро;

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство «Експресс-Буд», м. Дніпро;

про скасування свідоцтв про право власності, дублікатів свідоцтв про державну реєстрацію права власності, рішень Державного реєстратора, записів у Державному реєстрі на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала місцевого господарського суду про відмову в забезпеченні позову мотивована не доведеністю з боку позивача (відсутністю доказів) того, що відповідачами вчиняються будь-які дії, повязані з реалізацією майна чи дії щодо відчуження зазначеного у заяві майна, оскільки відповідно до Інформаційної довідки від 08.12.2016 № 75225961 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна будівля комерційного призначення літ. А-3, Б-2, обєкт житлової нерухомості загальною площею 3971,3 кв.м по Запорізькому шосе, 53Б у м. Дніпропетровську (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) вже обтяжений арештом нерухомого майна на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2016 у справі № 200/17006/16-к.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що нерухоме майно загальною площею 1116,5 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52Д та нерухоме майно загальною площею 1121,9 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52Е є фактично нерухомим майном загальною площею 2238,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, будинок 53Б, на яке просить накласти арешт позивач.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач (заявник) оскаржив її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду. В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 у даній справі, задовольнити заяву про забезпечення позову та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник посилається на помилковість висновку місцевого господарського суду щодо відсутності доказів вчинення відповідачами будь-яких дій, повязаних з реалізацією майна чи дій спрямованих на відчуження зазначеного у заяві майна. Так, в матеріалах справи містяться докази того, що за період з моменту набуття первісного права власності (13.11.2013) до моменту накладення арешту в рамках кримінального провадження, право власності на спірні обєкти перейшло від ТОВ «МТ-1» до ТОВ «Дельмар-Крим», а потім до ТОВ «Алан-спорт». Зазначене, на думку заявника, свідчить про існування реальної загрози подальшого переходу права власності, що призведе до неможливості виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на інформаційну довідку від 08.12.2016, згідно з якою обєкт нерухомого майна вже обтяжений арештом, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали, зазначена інформація є неактуальною, а норми ГПК України (глава 10 «Забезпечення позову») не містять заборони накладення арешту, у звязку з вже існуючими арештами, накладеними в рамках кримінального, цивільного, адміністративного та навіть господарського провадження. Існуючий арешт, накладений Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська може бути у будь-який час скасований, про що позивачу не буде відомо.

Також, на думку апелянта, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд припустився помилкового висновку щодо неможливості ідентифікації спірного нерухомого майна, загальною площею 1116,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52Д та нерухомого майна загальною площею 1121,9 кв.м, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52Е з нерухомим майном загальною площею 2238,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, будинок 53Б, на яке просить накласти арешт позивач, а тому, судом відмовлено в задоволенні заяви у звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, тобто вже вирішено справу по суті спору.

27.08.2018 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено судову колегію у складі суддів: Вечірко І.О., Чус О.В., Березкіна О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2018 апеляційну скаргу ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» залишено без руху. Судом надано апелянтові строк на усунення недоліків, протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 апелянтові поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її розгляд на 27.09.2018.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 в судовому засіданні із розгляду апеляційної скарги ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» у даній справі оголошено перерву до 09.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 904/11390/16 з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи № 904/11390/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2018 розгляд апеляційної скарги призначено на 13.11.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Належним чином повідомлені про місце, час та дату розгляду справи учасники справи явку в судове засідання призначене на 13.11.2018 не забезпечили, а тому врахувавши, що їх явка не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вирішила здійснити розгляд скарги за відсутності учасників справи.

Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє з огляду на обмеженість загального строку розгляду скарги на ухвалу (протягом одного місяця), а також відсутність належних доказів в підтвердження обставин, на які посилається апелянт. Сріншот роздруківки смс-повідомлення не є належним доказом в підтвердження виклику представника позивача ОСОБА_1 на письмовий екзамен.

В судовому засіданні 13.11.2018 підписано рішення без його проголошення, відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, правильності застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 у справі № 904/11390/16 не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою від 31.07.2018 за вх. № 33312/18, в якій просило накласти арешт на нерухоме майно, а саме на обєкт комерційного призначення загальною площею 2238,4 кв.м, що складається з будівлі комерційного призначення літ. В-2 загальною площею 1121,9 кв.м, підвал під В-2, вхід в підвал літ. в, будівля комерційного призначення літ. Г-2 загальною площею 1116,5 кв.м, підвал під Г-2, ганок літ. г 1 та розміщене за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, будинок 53б; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01; заборонити органам та субєктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме субєктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим субєктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна щодо нерухомого майна, а саме обєкта комерційного призначення загальною площею 2238,4 кв.м., що складається з будівлі комерційного призначення літ. В-2 загальною площею 1121,9 кв.м., підвал під В-2, вхід в підвал літ. в, будівля комерційного призначення літ. Г-2 загальною площею 1116,5 кв.м., підвал під Г-2, ганок літ. г 1 та розміщене за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, будинок 53б; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» зазначило, що:

- розумним, обґрунтованим і адекватним заходом забезпечення позову у даній справі є накладення арешту на спірне майно, а саме на обєкт за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 53-б, літ. В-2, Г-2, площею 2238, 4 кв.м., а також заборона на його відчуження;

- усі дії відповідача були спрямовані на позбавлення позивача належного йому майна;

- у позивача є достатньо обгрунтоване припущення, що відповідач може вжити усі можливі заходи з метою утруднення позивачу повернення майна;

- вимоги щодо вжиття заходів до забезпечення є повністю адекватними, оскільки права позивача, про захист яких просить останній, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу та третім особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна;

- обрані заходи до забезпечення позову не матимуть наслідком припинення господарської діяльності відповідача, проте така діяльність може призвести до погіршення стану майна, право на яке зареєстроване за ТОВ «Алан Спорт» та не визнається позивачем.

На думку колегії суддів, Господарським судом Дніпропетровської області правомірно відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії…

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повного припинення господарської діяльності субєкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Розглянувши заяву ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» місцевим господарським судом зроблено висновок про те, що позивачем не надано жодних доказів щодо можливого відчуження або знищення вказаного нерухомого майна відповідачами, а саме лише посилання позивача на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З метою повного та всебічного зясування обставин, які б могли бути предметом розгляду заяви позивача про забезпечення позову Центральним апеляційним господарським судом від Господарського суду Дніпропетровської області витребувано справу № 904/11390/16.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не виявила в них жодного доказу посилання позивача щодо вжиття відповідачами дій щодо відчуження спірного нерухомого майна після порушення провадження по справі. При цьому справа знаходиться на розгляді з 07.12.2016 по теперішній час, тобто майже два роки, і за цей час матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачами заходів щодо відчуження спірного нерухомого майна.

Вищевикладені обставини суд вважає визначальними в цій справі, а тому колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, оскільки це не впливає на розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується з усіма мотивами покладеними в обґрунтування оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, з огляду на наступне:

по-перше накладення арешту на майно в порядку кримінального провадження не може бути перешкодою для накладення арешту на те ж саме майно, в рамках господарської справи, оскільки норми ГПК України та іншого законодавства не містять вказаної заборони. Крім того арешт в рамках кримінальної справи може бути скасованим без повідомлення про це позивача.

по-друге посилання апелянта на помилковість висновку суду щодо неможливості ідентифікації спірного нерухомого майна, на яке просить накласти арешт позивач та відмову в задоволенні заяви у звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, тобто вже вирішено справу по суті спору, колегія суддів вважає неправомірним, оскільки питання зясування конкретного предмету спору є завданням розгляду справи по суті. В матеріалах справи наявні інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких зазначено конкретне майно, яке є предметом спору. Тому суд за наявності підстав для забезпечення позову міг забезпечити позов щодо конкретного майна, вказаного в інформаційних довідках. При цьому визначення конкретного майна, що є предметом спору, повинне бути результатом розгляду справи по суті.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, тому ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 у справі № 904/11390/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 у справі № 904/11390/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.11.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.А. Коваль

ОСОБА_2