РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2018Справа № 910/12453/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» (68244, Одеська обл., Саратський р-н., с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Комсомольська, 45)

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Камянка Глобал Вайн» (03022, м. Київ, вул. Васильківська 34, корпус Г, кімн.202)

про стягнення 3 650 237,62 грн.

за участі представників сторін:

від позивача: Шаргородський Д.В.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 14.11.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камянка Глобал Вайн» про стягнення 3 650 237,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного Контракту №280417/1 від 28.04.2017 не виконав своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 3 113 538,00 грн. Крім того, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивачем нарахована пеня у розмірі 285 836,06 грн., 3 % річних у розмірі 78 064,91 грн. та інфляційні втрати у розмірі 172 798,65 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12453/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.10.2018.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 21.09.2018 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03022, м. Київ, вул. Васильківська 34, корпус Г, кімн.202.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №831 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 03.10.2018, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

У судовому засіданні 24.10.2018 задоволено клопотання клопотанням представника позивача та проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/12453/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2018.

У судове засідання, призначена на 14.11.2018, відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №210, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 26.10.2018

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

У судовому засіданні 14.11.2018 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» (надалі - продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камянка Глобал Вайн» (надалі - покупець/відповідач) було укладено Контракт № 280417/1 поставки продукції )надалі - контракт).

Відповідно до п. 1.1. контракту продавець продає, а покупець купляє виноматеріали. Які іменуються і подальшому «Продукція» в якості. Асортименті та по цінах, вказаних у п. 6.2., або у специфікаціях підписаних сторонами, які являються невід'ємною частиною даного контракту.

У п. 2.1. контракту зазначено, що кількість продукції, яка замовляється покупцем за даним контрактом вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного контракту.

Згідно з умовами п. 5.1. контракту товар приймається покупцем у кількості - згідно з товарно-транспортними накладними.

Розрахунок за поставлену продукцію здійснюється в гривнях. Спосіб платежу вказується у специфікації до кожної партії (п. 6.3. контракту).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами погоджено генеральну специфікацію № 1 до контракту № 280417/1 від 28.04.2017, якою визначили назву, кількість та ціну продукції, що поставляється. Зокрема, загальна вартість продукції чвалає 9 120 000,00 грн. також у даній специфікації сторонами визначено умови оплати, а саме: 100% відстрочка 60 днів з дати відвантаження. Умови відвантаження EXW с. Миколаївка-Новоросійська.

Даний контакт, відповідно до п. 11.1. вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року.

За доводами позивача, на виконання умов контакту ТОВ «Дорінвест» поставило відповідачу виноматеріали на загальну суму 5 476 538,00 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: № 103 від 14.05.2017 на суму 290 724,00 грн; № 104 від 15.05.2017 на суму 290 724,00 грн; № 131 від 12.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 132 від 13.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 133 від 22.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 134 від 27.06.2018 на суму 419 387,50 грн; № 135 від 29.06.2017 на суму 422 905,00 грн; № 136 від 17.07.2017 на суму 289 992,00 грн; № 140 від 27.07.2017 на суму 418 792,50 грн; № 144 від 14.09.2017 на суму 289 992,00 грн; № 145 від 21.09.2017 на суму 287 172,00 грн; № 151 від 20.10.2017 на суму 217 800,00 грн; № 158 від 28.10.2017 на суму 359 835,00 грн; № 161 від 30.10.2017 на суму 363 360,00 грн; № 163 від 31.10.2017 на суму 339 136,00 грн; № 174 від 10.11.2017 на суму 335 846,00 грн та № 190 від 16.11.2017 на суму 288 132,00 грн. Відповідачем в свою чергу продукція була отримана без зауважень та частково оплачено у сумі 2 363 000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача за період з 28.04.2017 до 13.09.2018 А відтак, у відповідач утворився борг перед позивачем у сумі 3 113 538,00 грн.

Позивач також зазначив, що у відповідності до вимог Податкового кодексу України, продавцем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні, завірені копії яких долучено до матеріалів позовної заяви.

Отже, спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по сплаті за поставлений товар.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами контракт № 280417/1 від 28.04.2017 є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 5 476 538,00 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: № 103 від 14.05.2017 на суму 290 724,00 грн; № 104 від 15.05.2017 на суму 290 724,00 грн; № 131 від 12.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 132 від 13.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 133 від 22.06.2017 на суму 287 580,00 грн; № 134 від 27.06.2018 на суму 419 387,50 грн; № 135 від 29.06.2017 на суму 422 905,00 грн; № 136 від 17.07.2017 на суму 289 992,00 грн; № 140 від 27.07.2017 на суму 418 792,50 грн; № 144 від 14.09.2017 на суму 289 992,00 грн; № 145 від 21.09.2017 на суму 287 172,00 грн; № 151 від 20.10.2017 на суму 217 800,00 грн; № 158 від 28.10.2017 на суму 359 835,00 грн; № 161 від 30.10.2017 на суму 363 360,00 грн; № 163 від 31.10.2017 на суму 339 136,00 грн; № 174 від 10.11.2017 на суму 335 846,00 грн та № 190 від 16.11.2017 на суму 288 132,00 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково оплачено прийнятий товар на суму 2 363 000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача за період з 28.04.2017 до 13.09.2018

Таким чином, неоплаченим залишився товар на суму 3 113 538,00 грн.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом, у Генеральній специфікації до контракту, сторонами узгоджено відстрочка оплати за товар - 60 днів з дати відвантаження.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 3 113 538,00 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 285 836,06 грн., 3 % річних у розмірі 78 064,91 грн. та інфляційні втрати у розмірі 172 798,65 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами п. 67.4. контракту у випадку прострочки покупцем строків оплати продукції, проти строків, погоджених сторонами у специфікаціях, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ, від вартості несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в на загальну суму 285 836,06 грн. судом встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства та обставинами справи, а відтак, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі заявленому позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають 3% у розмірі 78 064,91 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на загальну суму 172 798,65 грн. судом встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства та обставинами справи, а відтак, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати у сумі 172 798,65 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камянка Глобал Вайн» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, корпус Г, кімн. 202; ідентифікаційний код 36805359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» (68244, Одеська обл., Саратський р-н., с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Комсомольська, буд. 45; ідентифікаційний код 30766723) основну суму заборгованості у розмірі 3 113 358 (три мільйони сто тринадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім) грн 00 коп.; пеню у розмірі 285 836 (двісті вісімдесят п'ять тисяч вісімсот тридцять шість) грн 06 коп.; 3% річних у розмірі 78 064 (сімдесят вісім тисяч шістдесят чотири) грн 91 коп.; інфляційні втрати у розмірі 172 798 (сто сімдесят дві тисячі сімсот дев'яносто вісім) грн 65 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 54 753 (п'ятдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят три) грн 56 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.11.2018

Суддя Пукшин Л.Г.