ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2222/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону м. Харків (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228-ж) в інтересах держави в особі 1) Державного концерну "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, код 37854297); 2) Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, код 14309764)
до Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, код 32677185)
про стягнення 460502,32 грн.
за участю представників сторін:

прокурора - Набекало М.М. службове посвідчення №050104 від 25.06.18р.;

1-го позивача - Федюшкіної Є.І. довіреність №Д-2641/2018 від 03.09.18р.;

2-го позивача - не з'явився;

відповідача - Строєвої О.Є. довіреність №3 від 05.01.18р.;

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою в інтересах держави в особі: 1) Державного концерну "Укроборонпром"; 2) Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування", в якій прокурор та позивачі просять стягнути з відповідача: суму основного боргу у розмірі 460502,32 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 3004245,22 грн., збитків від інфляції у розмірі 85088,14 грн.; 3% річних у розмірі 19447,27 грн., пені у розмірі 30424,52 грн. та штрафу у розмірі 21297,17 грн. Крім того, прокурор просить стягнути на його користь судовий збір у розмірі 6907,54 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче засідання призначено на "05" вересня 2018 р. о (об) 11:00.

15.08.2018р. до господарського суду Харківської області надійшла заява Військового прокурора Харківського гарнізону про вжиття заходів до забезпечення позову за вх.№23502, в якій прокурор просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача: Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" в межах заявленої до стягнення суми заборгованості у розмірі 460502,32 грн. або еквівалент вказаної суми у будь-яких інших іноземних валютах, що будуть виявлені при виконанні ухвали, в тому числі, але не виключно на грошові кошти на відкритих рахунках відповідача або, які будуть відкриті та виявлені під час виконання ухвали.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. у задоволенні заяви Військового прокурора Харківського гарнізону про вжиття заходів до забезпечення позову за вх.№23502 судом відмовлено.

31.08.2018р. та 11.09.2018р. від відповідача у справі надійшли ідентичні відзиви на позов за вх.№25126, вх. №26368 відповідно, в яких відповідач зазначає, що прокурор не обґрунтував звернення до суду із даним позовом, та за умовами договору обов'язок по оплаті виконаних робіт здійснюється у термін 5 днів з дня виставлення рахунку, проте позивачем рахунок на оплату відповідачу виставлений не був, а отже й обов'язок по оплаті у відповідача відсутній, тому звернення до суду прокурора є передчасним, та відповідач просить позов прокурора залишити без розгляду.

17.09.2018р. прокурором надано відповідь на відзив, в якому прокурор зазначає, що ДП «Харківський завод транспортного устаткування» входить до переліку державних підприємств, що включені до складу ДК «Укроборонпром» відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1221, та обґрунтовує додатково звернення до суду із позовом. Також, зазначає, що заперечення відповідача щодо відсутності обов'язку по оплаті виконаних 2-им позивачем послуг за відсутності рахунку - фактури є безпідставними, оскільки їх відсутність не є відкладальною обставиною в розумінні ст.212 ЦК України, а є документом із вказанням платіжних реквізитів.

17.09.20018р. від 1-го позивача у справі до господарського суду Харківської області надійшли письмові пояснення за вх.№26919, в яких 1-ий позивач зазначив, що позовні вимоги прокурора підтримує та просить позов задовольнити.

24.09.2018р. відповідачем у справі були надані до суду заперечення на відповідь на відзив за вх.№27778, які долучені судом до матеріалів справи.

01.10.2018р. 1-им позивачем у справі була надана до суду відповідь на відзив на позов за вх.№28420, які долучені судом до матеріалів справи.

На стадії підготовчого провадження розгляд справи було відкладено на: 17.09.2018р. о 10:30; 01.10.2018 р. о 14:00.

У судовому засіданні 01.10.2018р. відбулося підготовче засідання за правилами встановленими статтями 182-185 ГПК України, судом з'ясовано всі питання на стадії підготовчого провадження та згідно п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, постановлено ухвалу, що внесено до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.10.2018р. о 11:00.

На стадії розгляду справи по суті судом було оголошено перерву до: 24.10.2018р. о 12:00 та розгляд справи був відкладений на: 05.11.2018р. о 11:00.

05.11.2018 р. від сторін у справі: першого та другого позивачів та відповідача надійшла заява про затвердження мирової угоди, що укладена між сторонами 05.11.2018р.

Згідно ч.3 ст. 192 ГПК України, до ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Згідно п.2 ч.5 ст. 192 ГПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо зокрема одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд, дослідивши мирову угоду, що надана до суду відмовив у ії затвердженні, оскільки мирова угода підписана від 1-го позивача особою, докази підтвердження повноважень якої не надані до матеріалів справи, про що судом оголошено ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, що було занесено до протоколу судового засідання.

Також, представник 1-го позивача у судовому засіданні підтримав клопотання про перенесення судового засідання на більш тривалий строк, що подано 05.11.2018р. через канцелярію суду.

Суд, розглянувши клопотання 1-го позивача про відкладення розгляду справи у задоволенні даного клопотання відмовив, про що оголошено ухвалу, що заноситься до протоколу судового засідання.

Присутній представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник 1-го позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник 2-го позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову прокурора заперечував та просив позов залишити без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Ці повноваження прокурора закріплені також у статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (мотивувальна частина рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення державного концерну "Укроборонпром" від 29.12.2010 № 1221 було утворено Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком. Вказане обумовлено метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Відповідно до пункту 1 Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, Концерн є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром", функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

До переліку суб'єктів управління об'єктами державної власності, згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону, відносяться, зокрема, державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Таким чином, Концерн є суб'єктом, уповноваженим здійснювати функції держави щодо управління державним майном та управління підприємствами - учасниками об'єднання у оборонно-промисловому комплексі. При цьому спеціальними законодавчими актами Концерну надано право здійснювати повноваження та правомочності, пов'язані із реалізацією функцій держави, якими першочергово наділені виключно органи державної влади.

За цих обставин, враховуючи наявність делегованих державою повноважень у сфері управління об'єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі, інтереси Держави Україна полягають у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб'єктів якого є державний концерн «Укроборонпром», до компетенції якого віднесені повноваження, визначені у Законі України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».

У свою чергу, ДП "Харківський завод транспортного устаткування", як підприємство, яке входить до складу ДП «Укроборонпром», є безпосереднім учасником оборонно-промислового комплексу, а його господарська діяльність безпосередньо впливає на інтереси держави у відповідній сфері.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 918/376/17.

Оскільки учасники Концерну, одним із яких є другий позивач, перебувають виключно в управлінні Державного концерну "Укроборонпром", та не можуть перебувати в управлінні будь-яких органів виконавчої влади (зокрема, міністерств), Концерн є належним позивачем щодо вимог, пов'язаних із відновленням прав держави у зв'язку із істотним порушенням відповідачем власних зобов'язань перед ДП "Харківський завод транспортного устаткування".

Невиконання або неналежне виконання умов договорів, укладених з ПАТ "Харківський завод транспортного устаткування" завдає збитків державному підприємству, а відтак і державі.

Вказані обставини є підставою для представництва військовою прокуратурою Харківського гарнізону в суді інтересів держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та ДП "Харківський завод транспортного устаткування" у форм звернення до суду з цим позовом та участі прокурора в його розгляді.

Водночас, в порушення вимог п.п. 4, 10 "Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, ДК "Укроборонпром", ДП "Харківський завод транспортного устаткування" заходи представницького характеру щодо захисту порушених прав держави не здійснювали.

Вказана бездіяльність позивачів щодо судового захисту порушених інтересів держави, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для представництва прокурором інтересів держави в судових органах шляхом пред'явлення відповідного позову.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" військовою прокуратурою Херсонського гарнізону було повідомлено позивачів про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що прокурор правомірно та з дотриманням наданих законодавством повноважень звернувся до господарського суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

31.08.2015 між ДП "Харківський завод транспортного устаткування" (виконавець та 2-й позивач) та приватним акціонерним товариством «Харківський завод транспортного устаткування» (замовник та відповідач) був укладений договір про виконання робіт 11-01-15, у відповідності до п.п. 1.1 вказаного договору виконавець зобов'язується за завданням замовника в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати роботи по вимірюванню та калібруванню зазначені в додатках, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві виконані роботи в порядку та умовах, визначених цим договором.

Підписанням додатків №1 та №2 до договору № ДП/11-01-15 від 31.08.2015 сторонами ухвалено протокол погодження ціни на проведення вимірювань в вимірювальній лабораторії ДП "Харківський завод транспортного устаткування", а також протокол погодження ціни на проведення калібрування в калібрувальній лабораторії ДП "Харківський завод транспортного устаткування".

Положеннями п. 3.4, 3.5 договору № ДП/11-01-15 від 31.08.2015 передбачено, що передача робіт виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюються актом здачі-приймання робіт, який підписується замовником протягом 5 (п'яти) робочих днів після фактичного завершення робіт. У разі не підписання замовником акту здачі-приймання робіт у 5-ти денний термін без поважних причин, які повинні бути викладені у письмовому вигляді та негайно направлені виконавцю, роботи по даному договору вважаються прийнятими замовником. Підписання акту здачі-приймання робіт замовником є підтвердженням відсутності претензій до виконавця з його боку.

Також, суд зазначає, що заперечення відповідача щодо відсутності у нього по оплаті за надані послуги, оскільки на його адресу не було надіслано рахунки на оплату робіт є безпідставними, оскільки рахунок - фактура є документом, який містить тальки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку - фактури не є відкладальною умовою розумінні ст. 212 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку - фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані послуги, та умовами договору у разі відсутності заперечень з боку замовника (відповідача) та підписання актів здачі - приймання робіт роботи є прийнятими замовником.

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать акти здачі-приймання виконаних послуг від 30.10.2015, від 31.12.2015, від 29.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 29.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 29.07.2016, від 31.08.2016, від 28.09.2016, від 30.09.2016, від 30.09.2016, від 31.10.2016, від 21.12.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, протягом періоду з вересня 2015 по січень 2017 включно ДП "Харківський завод транспортного устаткування" надало відповідачу послуги по вимірюванню та калібруванню. Вказані акти підписані керівниками підприємств та скріплені відповідними печатками.

Положеннями п.п. 2.1, 2.3 договору № ДП/11-01-15 від 31.08.2015 розрахунок проводиться за фактично виконані роботи до заявок та акту здачі приймання-робіт. Оплата роботи здійснюється шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5 (п'яти) банківських днів, з моменту пред'явлення рахунка-фактури виконавця.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін).

Судом встановлено, що у порушення прийнятих на себе за договором №ДП/11-01-15 від 31.08.2015 грошових зобов'язань, відповідач оплату вартості наданих послуг 2-им позивачем по вимірюванню та калібруванню загальною вартістю 304 245,22 грн. не здійснив, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 304 245,22 грн.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед 2-им позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 304245,22 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь збитків від інфляції у розмірі 85088,14 грн.; 3% річних у розмірі 19447,27 грн., пені у розмірі 30424,52 грн. та штрафу у розмірі 21297,17 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому, згідно п. 2.5 договору №ДП/11-01-15 від 31.08.2015р. передбачено, що у разі порушення строків оплати послуг в терміни, передбачені п. 2.3 договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Крім того, п.2.4 договору № ДП/11-01-15 від 31.08.2015 передбачено, що за порушення строків виконання робіт, передбачених даним договором, винна сторона сплачує потерпілій стороні штраф у розмірі 0,5% від вартості послуг за кожний день такого порушення.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державних підприємств оборонно - промислового комплексу.

Приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив оплату виконаних 2-им позивачем робіт понад 30 днів, а умовами договору сторони погодили таку відповідальність, як нарахування пені у розмірі не більше 10% від суми простроченого платежу, та можливість нарахування штрафу у разі прострочення оплати, перевіривши таке нарахування прокурором, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 30424,52 грн. та штрафу у розмірі 21297,17 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судовий збір, що сплачений прокурором при зверненні до суду, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629, 901, 903 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ) на користь Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ) грошові кошти у розмірі 460502,32 грн., що складаються з: суми основного боргу у розмірі 304245,22 грн., збитків від інфляції у розмірі 85088,14 грн.; 3% річних у розмірі 19447,27 грн., пені у розмірі 30424,52 грн. та штрафу у розмірі 21297,17 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Судові витрати покласти на відповідача у справі: Приватне акціонерне товариство «Харківський завод транспортного устаткування» (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ).

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ) на користь Військового прокурора Харківського гарнізону м. Харків (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228-ж, платник: Військова прокуратура об'єднаних сил, код 39969443, банк платника Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рах.№5746) судовий збір у розмірі 6907,54 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Прокурор, що звернувся до суду: Військовий прокурор Харківського гарнізону м. Харків (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228-ж).

1-ий позивач: Державний концерн "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, код 37854297).

2-ий позивач: Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування", (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, код 14309764).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Харківський завод транспортного устаткування" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, код 32677185).

Повне рішення складено 09.11.2018 р.

Суддя Ю.В. Светлічний