ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р.                                          Справа № 911/2077/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши матеріали справи

за позовом товариство з обмеженою відповідальністю “СМК Дірект Сістем”

(адреса: 01054, м. Київ , вул. Тургенєвська, 38, код 40212649)

до товариства з обмеженою відповідальністю “Авісметіз”

(адреса: 08130, Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 2, код 24078188)

про стягнення 9971,51 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “СМК Дірект Сістем” звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Авісметіз” про стягнення 9005,31 гривень основного боргу у зв’язку з неналежним виконанням останнім зобов’язань з оплати поставленого товару відповідно до видаткових накладних №51737 від 23.11.201, №53062 від 29.11.2017, №2566 від 29.01.2018, №8296 від 01.03.2018, №8297 від 01.03.2018, №8321 від 01.03.2018, №8603 від 03.03.2018, №9045 від 06.03.2018, №11290 від 21.03.2018, №12304 від 27.03.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.09.2018 відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без проведення судового засідання.

Представник відповідача, на вимогу суду, відзив на позов до суду не надіслав.

При цьому, суд зазначає, що ухвала суду від 25.09.2018 була направлена відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи – також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограммами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення данного виду договорів.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Товариством з обмеженою відповідальністю «СМК Дірект Сістем» (постачальник) поставлено товар товариству з обмеженою відповідальністю «Авісметіз» (одержувач) без укладення письмового договору між сторонами.

Судом встановлено, що позивач, поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 24005,31 гривень, що підтверджується видатковими накладними, а саме: №51737 від 23.11.2017 на суму 1750,80 гривень, №53062 від 29.11.2017 на суму 2147,58 гривень, №2566 від 29.01.2018 на суму 1636,92 гривень, №8296 від 01.03.2018 на суму 497,56 гривень, №8297 від 01.03.2018 на суму 335,58 гривень, №8321 від 01.03.2018 на суму 1452,40 гривень, №8603 від 03.03.2018 на суму 1444,79 гривень, №9045 від 06.03.2018 на суму 12348,00 гривень, №11290 від 21.03.2018 на суму 2238,78 гривень, №12304 від 27.03.2018 на суму 152,82 гривень, які підписані відповідачем без будь-яких заперечень з приводу зазначених у вказаних видаткових накладних вартості, кількості поставленого позивачем товару.

Тобто, підписані відповідачем видаткові накладні без будь-якого зазначення відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних видаткових накладних вартістю, обсягом та якістю поставленого позивачем товару свідчать про належне виконання позивачем своїх зобов’язань.

18.07.2018 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 15000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №2002 та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 від 19.07.2018 – 21.08.2018.

Як вказує позивач, відповідач належним чином не виконав зобов’язань щодо повної оплати отриманого товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 9005,31 гривень.

В матеріалах справи відсутні належні докази сплати відповідачем заборгованості за вищевказаними видатковими накладними.

Предметом позову є вимога про стягнення 9005,31 гривень боргу за поставлений товар, 299,39 гривень 3% річних та 666,87 гривень інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати відповідачем заборгованості у сумі 9005,31 гривень.

Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 9005,31 гривень за поставлений товар підтверджується належними доказами (видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи), відповідачем, станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості у стягуваному розмірі 9005,31 гривень належними та допустимими доказами не спростованою, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 299,39 гривень, інфляційні втрати у розмірі 666,87 гривень.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов’язання з оплати переданого товару, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 666,87 гривень інфляційних втрат та 299,39 гривень 3% річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем докази не спростовані та відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Авісметіз” (адреса: 08130, Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 2, код 24078188) на користь товариство з обмеженою відповідальністю “СМК Дірект Сістем” (адреса: 01054, м. Київ , вул. Тургенєвська, 38, код 40212649) 9005,31 гривень основного боргу, 299,39 гривень 3% річних, 666,87 гривень інфляційних втрат та 1762,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 21.11.2018.

Суддя                                                               Т.Д. Лилак