РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2018Справа № 910/11021/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна"
до про Міністерства оборони України стягнення 6 093 200,04 грн.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Коновалов С.О.
Представники сторін:
від позивача: від відповідача: Ландишева С.М. - представник за довіреністю; Ніколова В.М. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Міністерства оборони України (надалі - відповідач) про стягнення індексу інфляції в розмірі 1 308 200,04 грн., пені в розмірі 2 583 000, 00 грн, штрафу в розмірі 2 205 000, 00 грн. за прострочення строків оплати продукції, поставленої за договором постачання для державних потреб нафти та дистилятів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/17/16 від 16 травня 2017 року.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 року відкладено підготовче засідання на 12.10.2018 року.

02.10.2018 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позову заяву, у якому він вказує на те, що в Договорі сторони встановили розмір процентів 0 (нуль) процентів, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та частини 6 статті 231 ГК України, а також зазначає що рішення від 15 січня 2018 року у справі № 910/13457/17, на яке посилається позивач, було оскаржено до суду апеляційної інстанції, а відтак твердження та посилання позивача на те, що відповідачем було сплачено кошти за Договором після прийняття рішення у справі № 910/13457/17 є безпідставним. З урахуванням зазначеного, відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити повністю в їх задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.11.2018.

18.10.2018 позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив, у якій позивач вказує, що він добросовісно виконав умови Договору в частині постачання Продукції, вжив усіх залежних заходів для її постачання у максимально можливі строки, протягом всього строку її поставки відповідач без жодних зауважень чи претензій приймав Продукцію. Разом із тим, грошові кошти за поставлену Продукцію відповідач сплатив позивачеві лише після прийняття судом рішення у справі № 910/13457/17 та фактично, відразу пред'явив вимоги позивачеві щодо сплати пені за прострочення поставки продукції, тим самим маючи на меті фактично зменшити ціну поставленої продукції, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи викладене вище, позивач вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, безпідставними і такими, не відповідають фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні 09.11.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерством оборони України на веб-ресурсі www.dzo.com.ua було розміщено оголошення про проведення аукціону із закупівлі товарів за державні кошти № UA-2017-02-027-001567-а за чотирма лотами. Маючи бажання прийняти участь в процедурі закупівлі позивачем, у визначеному тендерною документацією порядку та строки, було сформовано та розміщено на електронному веб-ресурсі www.dzo.com.ua свої тендерні пропозиції та За результатами кваліфікації учасників закупівлі позивача було визнано переможцем за лотами №3 і №4.

Відтак, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (за договором - Постачальник) і Міністерством оборони України (за договором - Замовник) було укладено договір №286/1/17/16 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1 Договору), Постачальник зобов'язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме, паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) (надалі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а Замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки"! за цінами згідно з Специфікацією.

Відповідно до Специфікації позивач мав поставити паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718) у строк до 31.05.2017 включно, у кількості 1 500,00 тонн, вартістю 17 500,00 грн. за тонну, на загальну суму 31 500 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 5 250 000, 00 грн.

Пунктом 3.1. Договору № 286/1/17/16 визначено, що ціна договору становить без ПДВ 26 250 000, 00 грн., крім того ПДВ 5 250 000, 00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті обновить 31 500 000, 00 грн., у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Згідно з підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору, замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма №4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження (додаток №12.4); копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі (додаток 12.3).

Без вказаних документів або відсутності у них встановленої інформації оплата поставленої продукції не здійснюється (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Так, за своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме -майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, згідно рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017, що залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 у справі № 910/13457/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" до Міністерства оборони України про стягнення 60 900 000 грн., позов задоволено та вирішено стягнути з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" 60 900 000 грн. заборгованості.

Виходячи з обставин справи № 910/13457/17, стягненню підлягає в тому числі 31 500 000 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.05.2017 № 286/1/17/16 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому суд враховує припис ч. 2 ст. 218 ГК України, який прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відтак, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. А тому, доводи відповідача стосовно відсутності коштів для фінансування та п. 6.1 Договору є безпідставними, так як факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Також, відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Як вбачається з банківської виписки по рахунку позивача від 20.11.2017, останній прострочив оплату поставленої за Договором продукції на 82 дні, у зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування у розмірі 1 308 200, 04 грн. за період з 31.08.2017 по 20.11.2017.

Таким чином, позивачем було виконано взяті на себе зобов'язання з поставки відповідачеві товару, а останній, у свою чергу допустив прострочення оплати вартості товару, чим порушив права позивача, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 1 308 200, 04 грн. є обґрунтованими та позов у зазначеній частині підлягає задоволенню.

Крім того, у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2 583 000, 00 грн за період з 31.08.2017 по 20.11.2017 та штрафу 7% в розмірі 2 205 000, 00 грн.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України).

В силу приписів ст. 230 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

На обґрунтування позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу позивач посилається на положення ч. 2 ст. 231 ГК України, відповідно до яких, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у таких розмірах - за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати товару, на підставі зазначених положень законодавства, позивачем нараховано відповідачеві 2 583 000,00 грн. пені у розмірі 0,1 % за період з 31.08.2017 до 20.11.2017, а також 2 205 000,00 грн. штрафу у розмірі 7 %.

Мотивуючи позовні вимоги у даній частині, позивач зазначає, що Договір укладено у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі», виконання цього договору фінансується з Державного бюджету України, тому на підставі частини другої статті 231 Господарського кодексу України за прострочення строків оплати Продукції нараховується пеня у розмірі 0,1 % вартості поставленої Продукції за кожен день.

Фактично, мова йде про застосування приписів абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України, а не частини другої вказаної статті загалом.

Відповідно до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», Господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, пеня та штраф, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, нараховані позивачем за невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тобто нараховані безпідставно.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 583 000, 00 грн пені у розмірі 0,1 % за період з 31.08.2017 до 20.11.2017, а також 7% штрафу в розмірі 2 205 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведені вище обставини, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються Сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 250, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (04080, м. Київ, вул. Юрківська, 28, оф. 3; ) індекс інфляції в розмірі 1 308 200, 04 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 19 623,00 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14.11.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко