ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/2427/18

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши матеріали

за позовом Приватного підприємства «Автотехсервіс», Київська область, м. Буча

до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе

про визнання відключення від мережі електропостачання незаконним та зобовязання поновити електропостачання

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Автотехсервіс» №01/03 від 01.11.2018 року (вх.№2517/18 від 01.11.2018 року) до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання відключення від мережі електропостачання незаконним та зобовязання поновити електропостачання.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року позовну заяву Приватного підприємства «Автотехсервіс» залишено без руху, зобовязано позивача усунути недоліки позовної заяви та подати суду в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху відомості про вжиття/невжиття заходів досудового врегулювання спору; відомості про вжиття/невжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви; докази направлення відповідачу претензії №01/01 від 22.10.2018 року; належним чином засвідчені копії (для долучення до матеріалів справи) доданих до заяви документів; належні докази сплати судового збору у визначеному законом порядку та розмірі.

До суду від позивача надійшла заява №01/04 від 12.11.2018 року (вх.№31995/18 від 12.11.2018 року) про усунення недоліків позовної заяви. Однак, судом встановлено, що позивачем недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 06.11.2018 року, усунуто частково, зокрема, не подано належних доказів сплати судового збору у визначеному законом порядку та розмірі.

У заяві про усунення недоліків №01/04 від 12.11.2018 року (вх.№31995/18 від 12.11.2018 року) позивач, посилаючись на норми п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також постанову ОСОБА_1 Верховного Суду від 21.03.2018 року у цивільній справі №761/24881/16-ц, зазначає, що він звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову, оскільки позов стосується порушених прав підприємства, як споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Дослідивши подану позивачем заяву №01/04 від 12.11.2018 року (вх.№31995/18 від 12.11.2018 року) про усунення недоліків та додані до неї документи судом встановлено наступне.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг (Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів 2009-2013 р.р., лист Верховного суду України від 01.02.2013 року).

Зазначений висновок випливає також із положень ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно, якщо громадянин (покупець, замовник) у правовідносинах виступає як підприємець, або фактично використовував придбаний чи замовлений товар у підприємницькій діяльності, або як найманий працівник, то на його відносини з продавцем Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, а також на випадки, де набувачем товарів, користувачем послуг є підприємства, установи, організації - дія цього Закону не поширюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

У спеціальному розумінні законодавець використовує категорії споживачів енергії, реклами тощо. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі енергії - це суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до ст. 2 Господарського кодексу України, споживачі є учасниками відносин у сфері господарювання, тобто, особи, які споживають результати господарської діяльності суб'єктів господарювання з метою їх подальшого використання.

З позовної заяви вбачається, що позивач Приватне підприємство «Автотехсервіс» звертається до суду з позовом про визнання відключення від мережі електропостачання незаконним та зобовязання поновити електропостачання. Правовідносини сторін у справі регулюються укладеним між сторонами Договором №220065837 від 21.05.2015 року про користування електричною енергією. Тобто, спір пов'язаний з порушенням договірних зобовязань, зокрема, Договору №220065837 від 21.05.2015 року, укладеного між Приватним підприємством «Автотехсервіс» та Приватним акціонерним товариством «Київобленерго».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 92 Конституції України, засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законами України. Такими є Закон України «Про електроенергетику», Закон України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України», Закон України «Про природні монополії», а також відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Згідно Закону України «Про електроенергетику», цим Законом визначаються правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулюються відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Особливістю нормативно-правового регулювання електропостачання є наявність численних підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі нормативно-технічних, якими визначається та деталізується порядок отримання та споживання електроенергії, зокрема, Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N28 (далі - Правила)

Договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов'язано зі специфікою предмету договору та обумовлює спеціальний порядок його укладання. Постачання електроенергії - одна з форм, у яких здійснюється господарсько-торговельна діяльність суб'єктів господарювання.

Проте, як вбачається із позовної заяви, вона не є заявою щодо захисту прав та інтересів інших осіб, позивач просить визнати відключення від мережі електропостачання незаконним та зобовязати поновити електропостачання.

Відповідно до ч. 4 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Посилаючись на норми п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 п. 12 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Натомість, позивач - Приватне підприємство «Автотехсервіс» не є громадянином, який у випадках, передбачених законодавством, звернувся із заявою до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а є самостійною юридичною особою. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для звільнення позивача - Приватного підприємства «Автотехсервіс» від сплати судового збору.

За таких підстав, положення п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору не застосовуються до позовної заяви, поданої юридичною особою для захисту порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, позовна Приватного підприємства «Автотехсервіс» №01/03 від 01.11.2018 року (вх.№2517/18 від 01.11.2018 року) до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання відключення від мережі електропостачання незаконним та зобовязання поновити електропостачання вважається неподаною та повертається позивачу.

Керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Приватного підприємства «Автотехсервіс» №01/03 від 01.11.2018 року (вх.№2517/18 від 01.11.2018 року) до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання відключення мережі електропостачання незаконним та зобовязання поновити електропостачання та додані до неї документи вважати неподаними та повернути позивачеві.

2. Розяснити позивачу, що згідно ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

3. Направити копію ухвали учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць