Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/711/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С.М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Панчишин Віталія Ігоровича,

АДРЕСА_1, 76018;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кліщ Галини Степанівни,

АДРЕСА_3;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу

Дзера Мар'яна Любомирівна,

АДРЕСА_4;

про визнання недійсним Договору оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015,

за участю:

від відповідача: Гунько О.Ю. - представник, (довіреність №766 від 12.03.2018)

від позивача: не з"явились;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа № 909/711/17 за позовом ФО-П Панчишин Віталія Ігоровича до відповідача ФО-П Кліщ Галини Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера М.Л. про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015.

В судовому засіданні 24.10.2018 оголошувалась перерва до 13.11.2018.

Позивач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 24.10.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.11.2018.

Позовні вимоги позивач виклав у позовній заяві. Вказує, що підпис на укладеному між сторонами договорі оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 від імені орендодавця виконано не ФО-П Кліщ Галиною Степанівною, а ОСОБА_7 без наданих йому повноважень. Вважає спірний договір таким, що вчинено з порушенням статей 203, 205, 207 Цивільного кодексу України, пунктів 13, 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, свої заперечення виклав у відзиві на позов б/н від 14.08.2017 (вх№12929/17 від 16.08.2017), письмових поясненнях б/н від 06.09.2018 (вх№14530/18 від 25.09.2018). Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та надуманими. Зазначає, що договір оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 укладено безпосередньо сторонами та підписано орендодавцем та орендарем в присутності приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу, який посвідчуючи оспорюваний договір, особи сторін встановив, їх дієздатність перевірив. Звертає увагу суду на фактичне виконання сторонами оспорюваного договору шляхом передачі орендодавцем орендарю об"єкта оренди на підставі підписаного акту приймання-передачі об"єкта оренди від 24.04.2015. Просить суд взяти до уваги, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2016 у справі №909/502/16, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили, встановлено обставини укладення між сторонами договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015, фактичну передачу орендодавцем орендарю об"єкта оренди та неналежне виконання ФО-П Панчишин В.І. взятого на себе зобов"язання щодо сплати орендної плати, внаслідок чого стягнено з орендаря на користь орендодавця орендну плату за період 24.04.2015 по 31.05.2016 та штрафні санкції, в подальшому вказане рішення виконано ФО-П Панчишин В.І. в повному обсязі. Вказує, що укладаючи договір оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 орендодавець та орендар в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов, договір виконаний сторонами, а підстави для визнання його недійсним відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України - відсутні. Просить суд в позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з"явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена ухвалою суду від 24.10.2018. Водночас приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера М.Л. адресувала суду письмові пояснення б/н від 07.04.2018 (вх№5968/18 від 16.04.2018), в яких зазначає, що договір оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 укладено безпосередньо сторонами, прочитано ними, його умови були сторонам зрозумілі, а фактичне виконання договору має місце в повному обсязі відповідно акту приймання-передачі об"єкта оренди від 24.04.2015. Вважає що підстав для визнання договору недійсним немає.

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір належить вирішити у відсутності представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Фізичною особою-підприємцем Кліщ Галиною Степанівною (орендодавець/відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Панчишин Віталієм Ігоровичем (орендар/позивач) укладено договір оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015. Договір підписано у присутності приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Дзери М.Л., особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Договір посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., зареєстровано в реєстрі за №1032.

У відповідності до умов цього договору орендодавець зобов"язався передати, а орендар прийняти в строкове, платне користування на умовах оренди нерухоме майно - нежитлову будівлю, магазин загальною площею 139 м2 за адресою АДРЕСА_2, м.Рогатин, Івано-Франківська область. Об'єкт оренди перебуває в управлінні орендодавця, на підставі договору управління майном від 24 квітня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. за реєстровим номером 1031 (пункти 1.1., 1.5. договору).

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що об'єкт оренди передається орендарю для використання його з метою здійснення господарської діяльності.

Вступ орендаря у володіння та користування об'єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами акта приймання-передачі об'єкта оренди (пункт 2.1.договору).

24.04.2015 сторонами підписано акт приймання - передачі об"єкта оренди. В момент підписання даного акту орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно - магазин загальною площею 139 м2 за адресою АДРЕСА_2, м.Рогатин, Івано-Франківська область та всі ключі від приміщення, що орендується. Акт приймання - передачі набрав чинності з моменту його підписання та є невід"ємною частиною договору оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015.

Договір набрав чинності з моменту підписання договору, акту приймання-передачі, нотаріального посвідчення та державної реєстрації (пункт 13.1.договору).

Додатковою угодою від 20.05.2017 до договору оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015 сторони дійшли згоди припинити дію договору за взаємною згодою сторін з 01.07.2017.

Предметом судового розгляду є вимога позивача до відповідача про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015.

Параграфами 1,2 глави 16 розділу 5 Цивільного кодексу України визначено загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

В силу статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Приписами статті 209 Цивільно кодексу України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Як вказують приписи статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Приписами статей 793, 794 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Як вказують пункти 1,2 глави 3 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат".

Нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині (глава 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012).

У відповідності до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

В даному спірному випадку позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами те, що договір оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015 від імені орендодавця виконано не ФО-П Кліщ Галиною Степанівною, а іншою особою (ОСОБА_7) без наданих йому повноважень.

Як вбачається з оспорюваного договору, останній підписано з орендодавцем - ФО-П Кліщ Галиною Степанівною та орендарем - Фізичною особою-підприємцем Панчишин Віталієм Ігоровичем у присутності приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Дзери М.Л., особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено.

Матеріали справи містять письмові пояснення №992/01-16 від 23.09.2017 (вх№15097/17 від 27.09.2017), в яких приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера М.Л. підтверджує те, що договір оренди нерухомого майна № 24/04/15 від 24.04.2015 підписано власноручно ФО-П Кліщ Г.С. та ФО-П Панчишин В.І. у її присутності.

В судовому засіданні 10.10.2018 представник відповідача - ОСОБА_7 (довіреність №582 від 04.03.2015), який на думку позивача підписав оспорюваний правочин, достовірно ствердив перед судом, що не підписував договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015.

Водночас представником відповідача подано суду висновок судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №4851 від 08.10.2018, в якому зазначено, що підписи на договорі оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 виконані Кліщ Галиною Степанівною. Позивачем в свою чергу не надано суду доказів чи пояснень, які б викликали обґрунтовані сумніви щодо правильності фактів, встановлених в такому висновку.

Слід зазначити, що згідно акту приймання - передачі об"єкта оренди від 24.04.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно - магазин загальною площею 139 м2 за адресою АДРЕСА_2, м.Рогатин, Івано-Франківська область (не заперечується позивачем в судовому засіданні). Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2016 у справі №909/502/16 судом встановлено обставини укладення між сторонами договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015, а також факт невиконання орендарем пункту 3.2. договору, яким встановлено порядок сплати орендної плати, і як наслідок стягнено з ФО-П Панчишин В.І. на користь ФО-П Кліщ Г.С. орендну плату за період з 24.04.2015 по 31.05.2016 в сумі 192 026,18 грн та 31 376,20 грн - пені, 3 213,49 грн - 3% річних, 11 437,03 грн - втрат від інфляції, 24 325,13 грн - процентів за користування грошовими коштами. Вказане рішення не оскаржувалось ФО-П Панчишин В.І., у встановленому законом порядку набрало законної сили та виконано в повному обсязі.

За таких обставин з огляду на вище сказане правових підстав для визнання договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 недійсним в силу статті 215 Цивільного кодексу України позивачем не доведено, а судом не встановлено, а відтак у позові слід відмовити.

Водночас як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії" навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване та обґрунтоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється, зокрема на цивільний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, вимоги позивача не узгоджуються з нормами Закону, а позов є таким, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 202, 203, 207, 209, 215, 759, 793, 794 Цивільного кодексу України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Фізичної особи-підприємця Панчишин Віталія Ігоровича, АДРЕСА_1, 76018 до відповідача Фізичної особи-підприємця Кліщ Галини Степанівни, АДРЕСА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Дзера Мар'яна Любомирівна, АДРЕСА_4, про визнання недійсним Договору оренди нерухомого майна №24/04/15 від 24.04.2015 - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.11.2018

Суддя С.Кобецька