СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. Справа № 905/306/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 14-120 від 08.06.2018)

відповідача- не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (вх. № 304 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 у справі № 905/306/18 (суддя Ю.О. Паляниця; повний текст рішення складено та підписано 27.06.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа», с. Щурове, м. Лиман, Донецька область

про стягнення 30 534 327,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа», м. Лиман про стягнення боргу на загальну суму 20787221,73 грн., у тому числі: основного боргу 9312564,92 грн., 3% річних 914130,57 грн., інфляційних втрат 8997587,81 грн., пені 1562938,43 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 311808,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2506/14-КП-6 від 31.01.2014 в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних та пені.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа», с. Щурове, м. Лиман, Донецька область на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ основний борг в сумі 9312564,92 грн., 3% річних 914016,13 грн., інфляційні втрати в сумі 8985034,53 грн., пеню в сумі 1562442,58 грн., а також судовий збір в сумі 311610,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.06.2018 по справі № 905/306/18 внесено зміни у резолютивну частину рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 (вступної та резолютивної частини) та виправлено допущені описки. У другому абзаці резолютивної частини рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 (вступної та резолютивної частини) слова, цифри та символи 3% річних 914130,57 грн., пеню 1562938,43 грн., а також судовий збір в сумі 311620,03 грн. ухвалено викласти наступним чином: 3% річних 914016,13 грн., пеню 1562442,58 грн., а також судовий збір в сумі 311610,88 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 25.07.2018 звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 14/4-2067 від 25.07.2018, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 114,44 грн., інфляційних втрат у розмірі 12553,28 грн., пені у розмірі 495,85 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов у цій частині вимог задовольнити. Крім того, скаржник просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Одночасно скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.08.2018 Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18; відкрито апеляційне провадження та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 17.08.2018 включно до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч. 2 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Проте відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не надав його суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.08.2018 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 по справі № 905/306/18 призначено на 01.10.2018 о 14:15 год. Сторони повідомлено, що судове засідання відбудеться за адресою: м. Харків, пр-т. Науки, 5, перший поверх, зал судового засідання №108. Явку представників учасників справи визнано необов'язковою.

Поряд із цим, на підставі Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 454/2017 ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№ 185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частинами пятою та сьомою статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційних господарських судів» відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи № 905/306/18, що перебувала у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 для здійснення апеляційного розгляду справи № 905/306/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою суду від 19.10.2018 справу № 905/306/18 прийнято до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено до апеляційного розгляду на 13.11.2018 о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання № 118. Повідомлено сторони, що неявка їх представників не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 13.11.2018 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (поштове повідомлення наявне у справі). Заяв про відкладення розгляду справи відповідач суду не надавав, будь-яких заперечень або заяв по суті апеляційної скарги не представив.

Згідно частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наявність у справі доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, зважаючи на достатність наданих матеріалів для розгляду справи, колегія суддів виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України, вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку на підставі наявних у ній доказів та без участі представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 у справі № 905/306/18 задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних матеріалів справи, 31.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Горлівськтепломережа» (покупець) був підписаний договір купівлі-продажу природного газу №2506/14-КП-6 (далі - Договір), який є підставою для виникнення у сторін за цим Договором господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу статей 173, 174, частини 1 статті 175 Господарського кодексу України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 175).

Згідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із пунктами 1.1, 1.2 укладеного між сторонами у справі Договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

У пункті 2.1 Договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 3080,983 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень 639,533, лютий 610,622, березень 512,064, квітень 144,432, жовтень 154,438, листопад 427,982, грудень 591,912.

За змістом пункту 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3113 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287 грн, крім того ПДВ 20% - 57,40 грн, всього з ПДВ 344,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу 3462,26 грн, крім того ПДВ 20% - 692,45 грн, всього з ПДВ 4154,71 грн.

Сторонами неодноразово вносились зміни до пункту 5.2. Договору, внаслідок чого ціна за 1000 куб. м природного газу становила:

- з 01.04.2014 4387,40 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 5264,88 грн (додаткова угода №1 від 30.04.2014),

- з 01.05.2014 5173,48 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6208,18 грн (додаткова угода №2 від 27.05.2014),

- з 01.06.2014 5185,18 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6222,22 грн (додаткова угода №3 від 13.06.2014),

- з 01.09.2014 5338,18 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6405,82 грн (додаткова угода №4 від 30.09.2014),

- з 01.11.2014 5568,70 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6682,44 грн (додаткова угода №5 від 26.11.2014),

- з 01.12.2014 6384,70 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 7661,64 грн.

Згідно пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 11.1 Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а у частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Наявні в матеріалах справи двосторонні акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014 свідчать про те, що продавець передав, а покупець прийняв у 2014 році природний газ, загальна вартість якого, з урахуванням послуги на транспортування газу, становила 9368254,57 грн.

Порядок та умови проведення розрахунків узгоджені сторонами у пункті 6.1 Договору, за змістом якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, Приватне акціонерне товариство «Горлівськтепломережа» перерахувало на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором №2506/14-КП-6 від 31.01.2014 лише частково, та з порушенням встановлених договором строків. Згідно наявних у справі відомостей, які містяться у довідках «Операції з 01.01.2014 по 30.09.2017», «Сальдо по підприємству ПАТ «Горлівськтепломережа» позивача, відповідачем сплачено суму 55689,65 грн.

Таким чином, підтверджена матеріалами справи заборгованість відповідача за спірними поставками природного газу становить 9312564,92 грн.

Факт наявності боргу, його розмір, періоди виникнення, а також порушення строків оплати вартості природного газу відповідач жодним чином не спростував.

У відповідності до пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду із позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем встановленого Договором обовязку по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений Договором строк, заявив вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 9312564,92 грн., пені за період прострочення з 15.02.2014 по 14.07.2015 у розмірі 1562938,43 грн., 3% річних за період прострочення з 15.02.2014 по 01.11.2017 в сумі 914130,57 грн. та 8997587,81 грн. інфляційної складової боргу за період березня 2014 року по вересень 2017 року.

Задовольняючи позов в частині вимог по стягненню заборгованості в сумі 9312564,92 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав зобовязання за Договором, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару (природного газу) від відповідача не надходило, а відповідач виконав свої зобовязання з оплати вартості отриманого газу лише частково.

Доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не надано.

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржене.

Жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні спору в означеній частині заявлених вимог апеляційною інстанцією не встановлено, оскільки господарський суд, дослідив правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надавши належну правову оцінку всім обставинам справи та наданим доказам.

Крім того, при ухваленні рішення у даній справі суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту несвоєчасної оплати відповідачем вартості поставленого товару за Договором. Однак при цьому, в процесі розгляду справи суд першої інстанції, перевіривши та встановивши правомірний розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, визначив належний розмір вказаних нарахувань, стягнувши з відповідача пеню в сумі 1562442,58 грн., 3% річних в сумі 914016,13 грн. та інфляційні втрати в сумі 8985034,53 грн.

Причиною подання апеляційної скарги стала незгода позивача із здійсненим судом першої інстанції розрахунком інфляційних втрат, оскільки на думку скаржника нарахуванню інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на якій збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. В звязку з цим, на його думку, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в позові про стягнення 12553,28 грн. інфляційної складової боргу підлягає скасуванню.

Однак вказані аргументи скаржника колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Дійсно, прострочене відповідачем грошове зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, оскільки інший розмір процентів не встановлений укладеним між сторонами Договором та не передбачений чинним законодавством.

Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційної складової боргу за період прострочення березень 2014 року - вересень 2017 року становить 8997587,81 грн., а саме:

- за поставкою січня 2014 року на суму 2131824,28 грн за період з березня 2014 року по вересень 2017 року 2488408,69 грн,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 1594408,11 грн за період з квітня 2014 року по вересень 2017 року 1835562,67 грн,

- за поставкою березня 2014 року на суму 1007255,91 грн за період з травня 2014 року по вересень 2017 року 1090381,54 грн,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 307611,14 грн за період з червня 2014 року по вересень 2017 року 309545,36 грн,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 361422,54 грн за період з листопада 2014 року по вересень 2017 року 311829,28 грн,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 1889205,97 грн за період з січня 2015 року по вересень 2017 року 1463768,14 грн,

- за поставкою грудня 2014 року на суму 2076526,62 грн за період з лютого 2015 року по вересень 2017 року 1498092,13 грн.

Однак, дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Виходячи з наведеного є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вказаних правил не врахував, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційних, а тому належний розмір вказаних нарахувань становить 8985034,53 грн. Здійснений судом першої інстанції перерахунок інфляційних збитків є арифметично правильним.

Крім того, доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що відповідно до статей 1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулюванні заборгованості (що включає у себе у тому числі ненарахування неустойки, інфляційних, відсотків річних і списання цих нарахувань) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки відповідачем не були надані належні докази включення його підприємства до реєстру, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин частини 3 статті 7 вказаного Закону позивач вважає неправомірним, а висновок про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості (55689,65 грн.) за зобовязаннями січня 2014 року відносно нарахувань, які здійснені до 11.03.2014 включно, безпідставними.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із такими аргументами скаржника, зважаючи на нижченаведене.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом із цим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон України №1730-VIIІ), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України №1730-VIIІ, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно статті 2 Закону України №1730-VIIІ, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону України №1730-VIIІ передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону України №1730-VIIІ, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16.

Суд першої інстанції, ретельно вивчивши наявні у справі матеріали, обґрунтовано встановив, що поставлений позивачем згідно договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014 природний газ у січні 2014 року, був використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, а заборгованість відповідача на суму 55689,65 грн. була погашена в період до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України №1730-VIIІ, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем неустойки, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобовязаннями січня 2014 року щодо нарахувань, які здійснені до 11.03.2014 включно та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на наведене, згідно висновків суду першої інстанції, які не спростовані позивачем, за зобовязаннями січня 2014 року пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню по відношенню до залишку заборгованості в сумі 2076134,63 грн, який існував в період з 15.02.2014 по 01.11.2017 та залишається незмінним на теперішній час.

Отже, здійснений місцевим господарським судом розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних, які підлягають стягненню з відповідача, позивач в суді апеляційної інстанції не спростував.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 у справі № 905/306/18 без змін.

Оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 19.06.2018 у справі № 905/306/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.11.2018

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко