РІШЕННЯ
Іменем України

14 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/727/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/727/18
за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

бульв. Шевченка,18, м. Київ,01601

в особі: Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком»

проспект Перемоги,76, м. Чернігів,14000

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

вул. Танкистів, смт. Гончарівське,1555/

про стягнення 2574 грн 24 коп.

За участю представників учасників справи:
від позивача: Мова І.В. довіреність № 2568 від 12.12.2017 старший юрисконсульт відділу правового забезпечення

від відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» подано позов до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 2316,64 грн боргу, 236,76 грн пені та 20,84 грн процентів річних за договором №13-1990530.18 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» від 02.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №13-1990530.18 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» від 02.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» залишено без руху та встановлено строк 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.10.2018, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 14.11.2018.

В судове засідання прибув уповноважений представник позивача.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №330, за яким останньому було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.10.2018, проте, повноважного представника в судове засідання Військова частина НОМЕР_1 не направила, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань на адресу Господарського суду Чернігівської області не надіслано.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Зважаючи на те, що згідно з ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи з огляду на приписи ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив.

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Явка уповноважених представників позивача та відповідача не визнавалася судом обов`язковою.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

05.11.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 3483 від 01.11.2018, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог, вважає позов безпідставним та необґрунтованим на підставі слідуючого:

Військова частина А-1815 це бюджетна організація, підпорядкована Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується Законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України і являється структурним підрозділом Міністерства оборони України. Основні фонди, матеріальні цінності військової частини НОМЕР_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною А-1815 на праві оперативного управління. Командир військової частини НОМЕР_1 , як військовослужбовець Збройних Сил України несе повну відповідальність за його стан та діяльність, ефективне використання закріпленого за ним державного майна, витрачених грошових коштів. Контроль за виконанням договірних зобов`язань. Згідно зі ст. 51 Бюджетного кодексу України фінансування видатків військової частини НОМЕР_1 на її утримання і виконання функцій здійснюється по кодах бюджетної класифікації згідно з кошторисом, який є основним плановим документом установи і який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяги і спрямування коштів відповідно до бюджетних призначень. За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник бюджетних коштів, проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. Відповідач також посилається на те, що неодноразово звертався до довольчого органу з метою отримання бюджетного фінансування для належного виконання взятих на себе зобов`язань. Як зазначає відповідач, у відповідності до ч.3 ст. 48 Бюджетного кодексу України, невиконання відповідачем умов п.3.2.1., п.4.10. договору № 13-19990530.18 про надання у користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» від 02.05.2018 виникло внаслідок відсутності відповідних бюджетних асигнувань на дату укладення сторонами договору від 02.05.2018, що, в свою чергу, не можу породжувати відповідні наслідки у вигляді цивільно-правової відповідальності.

Оскільки відповідачем подано відзив на позов у встановлені судом строки, справа розглядається з врахуванням поданого відзиву на позов. Відзив на позов долучено судом до матеріалів справи.

08.11.2018 позивачем надано до суду відповідь на відзив № 14-18/419 від 08.11.2018 відповідно до якого позивач зазначає, що незважаючи на те, що у відносинах між ПАТ «Укртелеком» та відповідачем залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, а відносяться до цивільно-правових. Крім того, позивач вказує на те, що у відповідності до п. 4.1. Договору зазначено, що сума коштів на період з 01.01.2018 по 31.12.2018, яка виділена Замовнику в межах ліміту на оплату оренди становить загальну суму в розмірі 3474,96 грн, тобто кошти вже були виділені на момент підписання Договору, проте на даний час не перераховані позивачу. Відповідь на відзив подана позивачем у встановлені судом строки, а тому приймається судом до розгляду. Суд долучив відповідь на відзив № 14-18/419 від 08.11.2018 до матеріалів справи.

На час судового засідання від відповідача не надходили заперечення на відповідь позивача на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд встановив:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

02 травня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком», в особі начальника відділу управління нерухомістю Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» (позивач) та військовою частиною А-1815 (відповідач, Замовник) уклали договір № 13-1990530.18 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» (далі Договір).

Відповідно до умов п.2.1., 2.2. Договору предметом цього Договору є технічні, організаційні та економічні умови надання в користування ККЕ (кабельна каналізація електрозв`язку) Укртелекому. Укртелеком, відповідно до цього договору, надає Замовнику в користування ККЕ, що передбачає виконання комплексу організаційно-технічних заходів та надання таких послуг:

а) бронювання місця ККЕ Укртелекому,

б) погодження робочого проекту,

в) технічний нагляд за роботою Замовника в ККЕ Укртелекому ,

г) надання місця в каналі ККЕ Укртелекому,

ґ) використання ККЕ Укртелекому.

За умовами п.2.3. та п.3.2.1 Договору замовник зобов`язується оплачувати послуги відповідно до умов цього Договору, додаткових угод та додатків до нього та вимог чинного законодавства України, на підставі виставлених Укртелекомом рахунків.

Пунктом 3.3.1. Договору передбачено, що Укртелеком має право вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг, визначених відповідно до умов договору, на підставі виставлених ним рахунків.

Відповідно до п. 10.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, включно. Умови цього договору згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01 січня 2018 року.

До відзиву на позов відповідачем було надано примірник спірного договору на якому наявна відмітка Управління Державної казначейської служби України у Чернігівському районі про реєстрацію останнього та взяття на облік 03.05.2018.

Відповідно до п. 4.1. Договору сума коштів на період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, яка виділена Замовнику в межах ліміту на оплату оренди становить загальну суму в розмірі 3474,96 грн, згідно державного класифікатора ДК 016:2010 68.20.1-Послуги щодо оренди й експлуатування власної чи взятої у лізинг нерухомості (ДК- 021:2015 7013-1 Послуги з надання в оренду власної нерухомості).

Вартість послуг з використання ККЕ визначається відповідно до Граничних тарифів та встановлюється в додатках № 4/1-4/N до Договору (п. 4.9. Договору).

Згідно з п. 4.10. Договору оплату послуги з використання ККЕ Замовник здійснює щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунка Укртелекому.

Кожна із сторін зобов`язується відшкодувати збитки, заподіяні нею іншій стороні у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов цього Договору, відповідно до законодавства України. За порушення строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі недостатності суми проведеного Замовником платежу для виконання грошових зобов`язань у повному обсязі ця сума погашає вимоги Укртелекому в такій черговості: 1- пеня, 2- сума основного боргу (п. 6.1.,6.2. Договору).

За своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем в період з лютого по серпень 2018 року надано послуги з використання ККЕ на загальну суму 2 316,64 грн, що підтверджується рахунками-актами за телекомунікаційні послуги:

№ 990530.2.2018 від 28.02.2018 на суму 579,16 грн,

№ 990530.3.2018 від 31.03.2018 на суму 289,58 грн,

№ 990530.4.2018 від 30.04.2018 на суму 289,58 грн,

№ 990530.5.2018 від 31.05.2018 на суму 289,58 грн,

№ 990530.6.2018 від 30.06.2018 на суму 289,58 грн,

№ 990530.7.2018 від 31.07.2018 на суму 289,58 грн,

№ 990530.8.2018 від 31.08.2018 на суму 289,58 грн.

Вартість послуг визначена відповідно до Граничних тарифів, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Про затвердження Граничних тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку операторів телекомунікацій і визнання таким, що втратило чинність, рішення НКРЗІ від 29.11.2012 № 620» від 30.12.2013 № 861 та встановлена в додатку № 4/1 до Договору.

У ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці виконання певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За таких обставин, враховуючи умови п.4.10. Договору відповідач був зобов`язаний оплатити вартість послуг, наданих: у лютому 2018 року до 20.03.2018, у березні 2018 року до 20.04.2018, у квітні 2018 року до 21.05.2018 (оскільки 20.05.2018 є вихідним днем неділя), у травні 2018 року до 20.06.2018, у червні 2018 року до 20.07.2018, у липні 2018 року до 20.08.2018, у серпні 2018 року до 20.09.2018 року.

Факт неотримання вищевказаних рахунків та неможливість проведення в зв`язку з цим оплати в ході розгляду даної справи в суді відповідачем не оспорювався, як не оспорювався факт отримання відповідачем послуг та їх вартість. Відповідачем не надано суду доказів оплати наданих позивачем послуг у період із лютого по серпень 2018 року. Крім того, вартість послуг, яка вказана в рахунках, також зазначена і в підписаному обома сторонами додатку № 4/1 до Договору, а тому суд доходить висновку, що про вартість послуг відповідачу фактично відомо з моменту узгодження сторонами їх вартості та укладення відповідного правочину.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, останньому направлена претензія від 21.06.2018 за вих № 14-12/220, відповідно до якої позивач просить, зокрема, сплатити в термін до 20.07.2018 заборгованість по оплаті послуг, що виникла станом на 21.06.2018 в сумі 1447,90 грн.

Вище вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язання з оплати вартості послуг, наданих в період з лютого по серпень 2018 року не виконав.

За таких обставин, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги по договору №13-1990530.18 від 02.05.2018 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» становить 2 316,64 грн, що не спростовано відповідачем, підтверджується матеріалами справи і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 236,76 грн пені за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 21.03.2018 по 26.09.2018.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання ( ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, підтверджені матеріалами справи, відповідачем у встановленому порядку не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 236,76 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 20,84 грн 3%річних за період прострочення з 21.03.2018 по 26.09.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок річних, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, підтверджені матеріалами справи, відповідачем у встановленому порядку не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 20,84 грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання відповідача у відзиві на позов стосовно того, що відповідач є бюджетною організацією, а також того, що заборгованість виникла внаслідок відсутності відповідних бюджетних асигнувань на дату укладення сторонами договору від 02.05.2018, що, в свою чергу, не може породжувати відповідні наслідки у вигляді цивільно-правової відповідальності, не беруться судом до уваги, на підставі слідуючого.

Відповідно до норм чинного законодавства будь-які господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Відповідач не спростував належними доказами позицію позивача, заперечень щодо наведеного розрахунку пені, відсотків річних не надав.

Таким чином, за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2 316,64 грн боргу, 20,84 грн 3% річних, 236,76 грн пені підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, ст. 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (бульв. Шевченка,18, м. Київ, ідентифікаційний код 21560766) в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» (проспект Перемоги,76, м. Чернігів, ідентифікаційний код 01189425) до Військової частини НОМЕР_1 (вул. Танкистів, смт. Гончарівське, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення 2574 грн 24 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (вул. Танкистів, смт. Гончарівське, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (бульв. Шевченка,18, м. Київ, № 4910 в ПАТ «Альфа-Банк», м.Київ, МФО 300346, ідентифікаційний код 21560766, ІПН 56) 2316 грн 64 коп. боргу, 236 грн 76 коп. пені, 20 грн 84 коп. процентів річних та 1762 грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 19.11.2018.

Суддя Н.Ю.Книш