ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2388/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, код 39590621
доГоловного управління Національної поліції в Харківській області, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, код 40108599
про стягнення 177 041,43 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю Др-25-0918 від 19.09.2018

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю № 2202/119/01/26-2017 від 20.09.2017, ОСОБА_4 за довіреністю № 1280/119/01/26-2017 від 20.09.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "Харківгаз Збут" (позивач) про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області (відповідач) - заборгованість по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41SBKhz509-18 від 07.02.2018 р., а саме: суму основного боргу у розмірі 157 650,51 грн., пеню в розмірі 16 916,50 грн., 3% річних в розмірі 1551,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 923,32 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2655,61 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 30.08.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 20.09.2018 про задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та надання часу на підготовку відзиву та відкладення підготовчого засідання на 16.10.2018.

21.09.2018 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 27569 від 21.09.2018) в якому відповідач заперечує проти вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.10.2018 було продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів.

16.10.2018 відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 29762 від 16.10.2018) в якому просить суд зменшити розмір пені, річних та інфляційних втрат на 90% від суми, яка заявлена до стягнення.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 16.10.2018 про прийняття до розгляду клопотання відповідача про зменшення розмір пені, річних та інфляційних втрат на 90% від суми, яка заявлена до стягнення.

Ухвалою суду від 16.10.2018 було закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 08.11.2018.

02.11.2018 відповідачем були подані до суду, в якості доказів погашення основного боргу в розмірі 157 650,51 грн., платіжні доручення №1111 від 19.10.2018 та №1112 від 19.10.2018 (вх. №31165).

Позивачем надано суду виписку з банку (вх. №31714 від 08.11.2018) в підтвердження здійснення відповідачем погашення суми основного боргу.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив погашення відповідачем суми основного боргу та підтримав позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 16 916,50 грн., 3% річних в розмірі 1 551,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 923,32 грн. в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у звязку з погашенням суми боргу.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (далі - Постачальник, Позивач) з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕП), згідно рішення №1588 від 21.05.2017 р. - на підставі Постанови НКРЕП №633 від 11.05.2017р.

Відповідно до п.2.2.2 статті 2 Статуту ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» однією із основних функцій товариства є надання послуг по забезпеченню газом підприємств усіх форм власності і населення шляхом постачання природного газу.

Між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області 07.02.2018 року було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41 SBKhz509-18 (далі - Договір).

Відповідно до положень п.1.1. Договору ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» зобовязувалось передати у власність природний газ, а Споживач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках, порядку і на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п.4.2. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем в розмірі 100% місячної вартості запланованого обсягу газу до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання . Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

Відповідно до п.4.2.3. Договору у випадку неоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 5.4.2. Договору Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та обсягах, визначених Договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору надав відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- з 01.03.2018 по 22.03.2018р.: обсяг - 24,397 тис. куб.м, на загальну суму 261 397,26 грн.

- з 23.03.18 по 31.03.18р.: обсяг - 10,772 тис. куб.м, на загальну суму 115 414,66грн.

- квітень 2018р. : обсяг 9,634 тис. куб.м, на загальну суму 103 221,76 грн.

Відповідно до п. 2.9 Договору послуги з постачання природного газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання- передачі природного газу.

Акти приймання - передачі природного газу за березень та квітень 2018 р., були підписані представником відповідача.

Також, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було проведено часткову оплату в сумі 322 383,17 грн., у зв'язку з чим, заборгованість за березень та квітень 2018 року за відповідачем становила 157 650,51 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Тобто, закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою - 29.08.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за березень та квітень 2018 р. становила 157 650,51 грн., вказана заборгованість погашена відповідачем після звернення позивача до суду, таким чином, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 1 551,10 грн. 3% річних, 923,32 грн. інфляційних втрат та 16 916,50 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Укладений між сторонами Договір на постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки та до якого застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 ЦК України.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом перевірено арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_5, та встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним.

Під час розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, річних та інфляційних на 90 %.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, суд дійшов висновку про його часткове задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати саме штрафних санкцій.

Відповідно ж до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України, а тому у суду й відсутні правові підстави для їх зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16 суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Слід зазначити, що під час розгляду справи відповідачем було повністю сплачено основний борг за газ, що підтверджено позивачем. Позивачем не доведено суду, що через прострочення відповідача по сплаті коштів за газ ним понесено збитки.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені), суд взяв до уваги соціально значимий статус відповідача, що відповідач є бюджетною організацією, заборгованість виникла не з вини відповідача, а у зв'язку з несвоєчасним виділенням коштів на оплату послуг газопостачання, незначний строк прострочення виконання основного зобов'язання, погашення відповідачем суми основного боргу, а також недоведеність наявності збитків у позивача та відсутність основного боргу.

Поряд з цим, визначаючись щодо зменшення, суд також врахував обов'язковість виконання зобов'язань, баланс інтересів сторін, оскільки неустойка є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, та дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 70 %.

Таким чином суд вважає, що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 5074,95 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5 074,95 грн. пені, 1 551,10 грн. 3% річних та 923,32 грн. інфляційних втрат.

Відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, п. 2, ч. 1 ст. 231, ст. ст.. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць,5., м. Харків, 61002, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (, 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59; МФО 300647, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ - для оплати основного боргу; п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ - для оплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат) пеню в розмірі 5074,95 грн., 3% річних в розмірі 1551,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 923,32 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41SBKhz509-18 від 07.02.2018 р. в сумі 157 650,51 грн. закрити провадження по справі.

В частині позовних вимог щодо стягнення 11841,55 грн. пені відмовити.

Судові витрати покласти на відповідача.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць,5., м. Харків, 61002, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (, 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59) 2 655,61 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (, 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць,5., м. Харків, 61002, ).

Повне рішення складено 16.11.2018 р.

Суддя ОСОБА_1