СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Справа № 922/1219/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Стойка О.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Склярук С.І.

за участю представників:

позивача - Дмитрієв Ф.І., за довіреністю;

відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м. Мерефа, Харківська область вх. № 67 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 03.07.2018 р. у справі № 922/1219/18 (суддя - Кухар Н.М., повний текст складено та підписано 06.07.2018 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Фармаком», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м. Мерефа, Харківська область

про стягнення 82 064,25 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Фармаком» (далі - ТОВ ВТФ «Фармаком», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (далі - ТОВ «Титан», відповідач) заборгованості у сумі 82 064,25 грн.

В обґрунтування позову ТОВ ВТФ «Фармаком» посилається на несплату ТОВ «Титан» грошових коштів у заявленій до стягнення сумі за поставлений у договірних правовідносинах товар.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.07.2018 р. позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 82 064,25 грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що умовами п. 5.1 договору поставки № 01/12/16-я72 від 01.12.2016 р. визначено обов'язок оплати товару тільки після реалізації товару в роздріб. Будь-яких документів, що могли б свідчити про продаж зазначеного у позовній заяві товару (наприклад, передбачених договором письмових звітів про реалізований товар), позивачем не надано.

Відповідач стверджує, що з тексту позовної заяви незрозуміло, який товар (його найменування, кількість та вартість) з загального об'єму поставок позивач вважає реалізованим та неоплаченим.

ТОВ «Титан» вважає, що акт звірки, який є документом бухгалтерської звітності, що встановлює сальдо взаєморозрахунків на користь позивача, не засвідчує визнання відповідачем суми боргу та прострочення зобов'язання, а доводить факт отримання відповідачем поставлених товарів. Крім того, відповідач зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків не підписаний з боку ТОВ «Титан», тому не може бути визнаним документом, який підтверджує наявність боргу, заявленого позивачем до стягнення.

Відповідач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевим господарським судом не досліджено обставини ненадання звітів про реалізований товар, передбачених п. 5.4 договору поставки, які, за доводами апеляційної скарги, регулярно направлялись позивачу електронною поштою, тому твердження позивача у позовній заяві про відсутність надання звітів про реалізацію в період співробітництва є неправдивою. На думку відповідача, за відсутності звітів у ТОВ «Титан» не виникло обов'язку оплачувати товар, а позивач взагалі не звертався до відповідача з претензіями щодо ненадання звітів.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, за доводами відповідача, полягає, зокрема, у проведенні судового розгляду даної справи без участі представника відповідача.

На виконання ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 р., та у визначений нею строк, позивачем 14.08.2018 р. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ ВТФ «Фармаком» просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

09.11.2018 р. через канцелярію Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, в обгрунтування якого ТОВ «Титан» посилається на те, що представник Савєльєв В.В. з 12.11.2018 р. по 23.11.2018 р. буде знаходитися у відпустці, на підтвердження чого до даного клопотання додано копію відповідного наказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 р. не визнавалась обов'язковою явка представників учасників справи та попереджено учасників апеляційного провадження про те, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

На підставі викладеного, зазначене клопотання ТОВ «Титан» відхилено.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 р., ТОВ ВТФ «Фармаком» 12.11.2018 р. подано заяву, в якій позивач просить залучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості ТОВ «Титан» та надані до розрахунку докази здійснення відповідачем платежів.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2016 між ТОВ ВТФ «Фармаком», як постачальником, та ТОВ «Титан», як покупцем, укладено договір поставки № 01/12/16-Я72, з протоколом розбіжностей до нього.

В протоколі розбіжностей до договору № 01/12/16-Я72 від 01.12.2016 р. зазначено, що сторони дійшли згоди прийняти наведені у цьому протоколі розбіжностей пункти договору в «Узгодженій редакції»; пункти договору, які не були змінені цим протоколом узгодження розбіжностей залишаються незмінними і приймаються сторонами в редакції покупця. Графа «Узгоджена редакція» в даному протоколі розбіжностей сторонами не заповнена.

В протоколі зазначено, що постачальник запропонував доповнити договір пунктом 5.5 наступного змісту: «В разі ненадання письмового звіту в строки, що передбачені п. 4.2. цього договору, покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість всього поставленого, але не оплаченого товару, до кінця місяця, в якому не був наданий письмовий звіт», викласти п. 7.4.1., п. 7.5. договору у своїй редакції, а також доповнити договір п. 11.11. щодо врахування вимог Закону України «Про захист персональний даних». Проте, вони залишилися неузгодженими.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем в міру реалізації, один раз в 30 (тридцять) днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам.

Згідно з п.п. 5.2.-5.3. договору, оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та відповідної видатково-прибуткової накладної, за якою передавався товар. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату відповідної видатково-прибуткової накладної.

Умовами пункту 5.4. договору сторонами погоджено, що покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар кожні 30 (тридцять) днів з моменту здійснення першої поставки за дійсним договором факсом 057-7177-396 або електронною поштою: .

Згідно з п.п. 10.1., 10.2. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий строк, на який його було укладено, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його. Термін дії права сторін на автоматичну пролонгацію дії дійсного договору не обмежений.

Враховуючи відсутність з боку сторін заяв та пропозицій про припинення чи зміну умов вищезазначеного договору у передбачені строки, відповідний правочин був пролонгований на 2017-2018 роки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов п. 5.5. договору, не поставляв новий товар відповідачеві внаслідок ненадання звітів та відсутності оплати відповідачем за раніше поставлений товар.

Посилання позивача у позові на необхідність застосування до спірних правовідносин умов договору в редакції позивача (постачальника) на підставі протоколу розбіжностей від 01.12.2016 р. до договору № 01/12/16-Я72 від 01.12.2016 р. є безпідставним, оскільки, як вбачається з зазначеного протоколу робіжностей в графі «Узгоджена редакція» відсутні посилання та позначки про те, яка саме редакція відповідних пунктів договору (покупця чи постачальника) сторонами є узгодженою і приймається як належна умова договору до виконання.

Виходячи зі змісту протоколу розбіжностей, у зв'язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо прийняття пунктів договору в «узгодженій редакції», пункти договору, які не були змінені цим протоколом розбіжностей вважаються неузгодженими, а договір в цій частині не може вважатися укладеним.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що даним протоколом розбіжностей сторони не дійшли згоди щодо умов договору, які викладені у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору за період з січня 2017 року по березень 2017 року поставив, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 132 780,00 грн.

Факт виконання позивачем умов договору, поставки відповідного товару, підтверджується видатковими накладними, підписаних відповідальними особами, підписи яких скріплені відбитками печаток сторін за загальний період з 16.01.2017 р. по 07.03.2017 р., а саме: РН-0007949 від 03.03.2017, № РН-0007943 від 03.03.2017, № РН-0007942 від 03.03.2017, № РН-0007932 від 03.03.2017, № РН-0007931 від 03.03.2017, від 03.03.2017, № РН-0007953 від 03.03.2017, № РН-0007956 від 03.03.2017, РН-0007958 від 03.03.2017, № РН-0007959 від 03.03.2017, № РН-0007960, № РН-0008323 від 07.03.2017, № РН-0008332, від 07.03.2017, № РН-0008333 від 07.03.2017, № РН-0008347 від 07.03.2017, № РН-0008350 від 07.03.2017, № РН-0008351 від 07.03.2017, № РН-0008352 від 07.03.2017, № РН-0008367 від 07.03.2017, № РН-0008368 від 07.03.2017, № РН-0008369 від 07.03.2017, № РН-0008370 від 07.03.2017, № РН-0008371 від 07.03.2017, № РН-0008373 від 07.03.2017, № РН-0008374 від 07.03.2017, № РН-0008375 від 07.03.2017, № РН-0008376 від 07.03.2017, № РН-0001598 від 16.01.2017, № РН-0001599 від 16.01.2017, № РН-0001641 від 16.01.2017, № РН-0001782 від 17.01.2017, № РН-0001795 від 17.01.2017, № РН-0001801 від 17.01.2017, № РН-0001832 від 17.01.2017, № РН-0001839 від 17.01.2017, № РН-0001842 від 17.01.2017, № РН-0001846 від 17.01.2017, № РН-0001850 від 17.01.2017, № РН-0001851 від 17.01.2017, № РН-0001852 від 17.01.2017, № РН-0001853 від 17.01.2017, № РН-0001856 від 17.01.2017, № РН-0001860 від 17.01.2017, № РН-0001863 від 17.01.2017, № РН-0001866 від 17.01.2017, № РН-0001868 від 17 січня 2017, № РН-0001870 від.01.01.2017, № РН-0001871 від 17.01.2017, № РН-0001876 від 17.01.2017, № РН-0001877 від 17.01.2017, № РН-0001882 від 17.01.2017, № РН-0001887 від 17.01.2017, № РН-0001891 від 17.01.2017, № РН-0001892 від 17.01.2017, № РН-0001897 від 17.01.2017, № РН-0001900 від 17.01.2017, № РН-0001901 від 17.01.2017, № РН-0001597 від 18.01.2017, № РН-0001594 від 18.01.2017, № РН-0001593 від 18.01.2017, № РН-0001591 від 18.01.2017, № РН-0001590 від 18.01.2017, № РН-0001589 від 18.01.2017, № РН-0001587 від 18.01.2017, та відповідачем не заперечується.

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, а тому, це свідчить про передання відповідачеві останніх у повному обсязі.

Позивач стверджує, що отриманий товар відповідач оплатив частково - лише на суму 5 233,14 грн., а товар на суму 42 835,00 грн. - повернув позивачеві, що відповідачем не спростовано.

02.03.2018 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 142 від 02.03.2018 р. та актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2018 р. по 28.02.2018 р., згідно з яким станом на 01.03.2018 р. за ТОВ «Титан» перед ТОВ ВТФ «Фармаком» утворилася заборгованість в розмірі 130 132,39 грн. Факт надсилання зазначених документів підтверджується копіями фіскальних чеків підприємства зв'язку від 02.03.2018 р. та описами вкладення у цінний лист з відповідним відбитком календарного штемпелю підприємства зв'язку.

При цьому, факт надсилання позивачем відповідачеві претензії № 142 від 02.03.2018 р. та зазначеного акту звірки взаєморозрахунків не може пов'язуватися з фактом отримання відповідачем такого надсилання, тому доводи апеляційної скарги про неналежність даного доказу з огляду на його одноособове підписання лише позивачем є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги.

З акту звірки взаєморозрахунків за період з 07.05.2018 р. по 07.05.2018 р. вбачається, що станом на 07.05.2018 р. заборгованість ТОВ «Титан» перед ТОВ ВТФ «Фармаком» становить 82 064,25 грн. Даний акт підписано позивачем одноособово, доказів надсилання якого відповідачу ТОВ ВТФ «Фармаком» до матеріалів справи не надано, тому акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Титан» за період з 07.05.2018 р. по 07.05.2018 р. не є достатнім та належним доказом підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у зазначеній сумі.

При цьому, враховуючи наявність в матеріалах справи зазначених видаткових накладних за період з 16.01.2017 р. по 07.03.2017 р. на загальну суму 84 162,66 грн., що перевищує розмір заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, які є первинними документами у розумінні положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», доведення факту отримання відповідачем поставленого позивачем товару та відсутність доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості у добровільному порядку, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 82 064,25 є доведеними та обгрунтованими, тому місцевий господарський суд на законних підставах задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом розгляду даної справи за відсутності представника відповідача відхиляються за безпідставністю.

Вбачається, що ухвала господарського суду Харківської області про відкриття провадження по справі від 11.05.2018 р. надіслана ТОВ «Титан» на адресу: вул. Дніпропетровська, 223, к. 8-8, м. Мерефа, яка отримана відповідачем 18.05.2018 р., що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрих-кодом № 256 та відомостями сайту підприємства поштового зв'язку щодо відстеження даного поштового надсилання.

Таким чином, відповідач був обізнаний щодо існування та розгляду даної справи у господарському суді Харківської області.

Інші доводи апеляційної скарги в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 03.07.2018 р. по справі № 922/1219/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 14.11.2018 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Суддя Н.М. Пелипенко