ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2018

Справа №922/2208/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції

до 1. Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

2. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про стягнення 19136,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 13.08.2018 у справі №922/2208/18 до господарського суду міста Києва передано за підсудністю матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення шкоди у розмірі 19 136,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Харківській області, що підтверджується ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2015 у справі №922/3460/14, які полягали у неправомірному стягненні з позивача виконавчого збору у розмірі 19 136,18 грн., Публічному акціонерному товаристві "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції було завдано шкоду у розмірі 19 136,18 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції залишено без руху, позивача зобов’язано усунути недоліки позовної заяви, а саме протягом п’яти днів з дня вручення такої ухвали подати до суду нову редакцію позовної заяви із визначенням змісту позовних вимог з урахуванням встановлених судом недоліків та доказів її направлення іншим учасникам справи.

17.09.2018 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції надійшла нова редакція позовної заяви з доказами її направлення іншим учасникам справи.

Так, згідно нової редакції позовної заяви Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції просить суд стягнути з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Харківській області через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві матеріальну шкоду у розмірі 19 136,18 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2018 відкрито провадження у справі №922/2208/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

05.10.2018 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві вказувало на те, що спір у справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

16.10.2018 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області зазначало, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору не була скасована та ДВС не було зобов’язано повернути позивачу стягнутий виконавчий збір, у зв’язку з чим підстави для його повернення відсутні.

22.10.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції вказувало на безпідставність тверджень Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про те, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014 у справі №922/3460/14, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь Дочірнього підприємства "ДІАМЕХ - Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕХ 2000" 181 860,00 грн. основного боргу, 2 546,04 грн. інфляційних втрат, 1 136,00 грн. 3% річних, 2 027,85 грн. пені та 3 791,95 грн. витрат по сплаті судового збору.

22.12.2014 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

Постановою про відкриття виконавчого провадження №46306345 від 02.02.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 22.12.2014 у справі №922/3460/14, встановлено боржнику (позивачу у даній справі) строк для самостійного виконання виконавчого документа – до 09.02.2015.

12.03.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 19 136,18 грн. у зв’язку з невиконанням самостійно боржником у встановлений строк (до 09.02.2015) наказу господарського суду Харківської області від 22.12.2014 у справі №922/3460/14.

28.07.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46306345, в якій зазначено, що борг сплачено боржником (позивачем) у повному обсязі, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто та перераховано у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями, що знаходяться в матеріалах виконавчого провадження.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначив, що виконавчий збір у сумі 19 136,18 грн. було стягнуто з позивача 17.07.2015.

При цьому, 10.04.2015 боржник (позивач у даній справі) звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, в якій просив визнати дії відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області стосовно винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №46306345 від 12.03.2015 неправомірними.

Скарга обґрунтована тим, що боржник у добровільному порядку виконав рішення суду у даній справі за виданим наказом; будь-яких дій по примусовому виконанню наказу суду у даній справі державною виконавчою службою не вчинено; законних підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у відділу державної виконавчої служби не було, адже сплив строку для добровільного виконання рішення суду сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільного не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на його примусове виконання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2015 у справі №922/3460/14, яка набрала законної сили 01.12.2015, задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції; визнано неправомірними дії відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області стосовно винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№46306345 від 12.03.2015.

18.07.2018 позивач звернувся до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з претензією на суму 19 136,18 грн., в якій вимагав протягом 7-ми днів з дня отримання вимоги повернути позивачу грошові кошти у сумі 19 136,18 грн., стягнуті як виконавчий збір у виконавчому провадженні №46306345 (враховуючи встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2015 у справі №922/3460/14 обставини щодо неправомірності винесення державним виконавцем постанови про їх стягнення з боржника).

З огляду на те, що відповідачем-1 не були повернуті позивачу грошові кошти у сумі 19 136,18 грн., звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві матеріальну шкоду, завдану позивачу внаслідок неправомірних дій (рішень) відповідача-1, у розмірі 19 136,18 грн. (стягнута сума виконавчого збору).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За приписами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд зазначає, що дана норма є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад заподіювачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю; г) відсутність необхідності доведення вини.

Так, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

При цьому, суд зазначає, що специфіка відшкодування шкоди державним виконавцем стороні виконавчого провадження (боржнику), у деліктних правовідносинах, які можуть виникати у зв’язку з неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця, вчиненими в межах виконавчого провадження, полягає у необхідності доведення не лише неправомірної поведінки державного виконавця, а і факту завдання шкоди боржнику, яка у даних правовідносинах може розумітись виключно як така безповоротна втрата майна (у даному випадку – грошових коштів), яка настає у разі об’єктивної неможливості відновлення прав боржника шляхом застосування інших можливих способів - процесуальних механізмів відновлення прав особи, які передбачені законом.

Така особливість розуміння шкоди у даних правовідносинах викликана специфікою сфери її можливого завдання (на стадії виконавчого провадження). Так виконавче провадження, по суті, є завершальною стадією судового розгляду, порядок здійснення якого регулюється, зокрема, процесуальними нормами Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, в межах даної справи та у справі №922/3460/14 судом встановлена протиправність поведінки Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що виразилась у неправомірному винесенні постанови про стягнення з боржника (позивача у даній справі) виконавчого збору у розмірі 19 136,18 грн.; наявність завданої позивачеві шкоди у розмірі 19 136,18 грн. за наслідками неправомірного стягнення в дохід Держаного бюджету України коштів у вказаній сумі як виконавчого збору; наявність прямого причинного зв’язку між неправомірною поведінкою Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та понесеною позивачем шкодою у розмірі 19 136,18 грн., який полягає у тому, що саме внаслідок дій органу ДВС настали обставини щодо завдання шкоди (як об’єктивний наслідок виключно таких дій); вини Відділу щодо неправомірного стягнення з боржника коштів (її доведення у даних правовідносинах не є обов’язковим).

Наявність зазначених елементів свідчить про існування складу цивільного правопорушення, що є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Таки чином, оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником (позивачем) виконавчого збору є Державний бюджет України, такий виконавчий збір підлягає стягненню саме з Державного бюджету України.

При цьому, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, у спорах такої категорії відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у даній справі є орган ДВС (дії якого призвели до стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16.

Положеннями п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №45 від 30.01.2013), унормовано, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У відповідності до п. 38, 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №45 від 30.01.2013), для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом стягнення з державного бюджету відповідної суми відшкодування, а не з рахунку органу Державної казначейської служби України або Державної виконавчої служби України.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції грошових коштів у розмірі 19 136,18 грн.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача-2 про те, що спір у справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що спір у даній справі не є публічно-правовим (відповідно до ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України), а є приватно-правовим спором, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки його предметом є відшкодування шкоди у відповідності до норм приватного права, що містяться у Цивільному кодексу України.

Що стосується заперечень відповідача-1 про те, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору не була скасована та ДВС не було зобов’язано повернути позивачу стягнутий виконавчий збір, у зв’язку з чим підстави для його повернення відсутні, суд вважає їх безпідставними так як обов’язок відшкодувати позивачу шкоду (враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи) прямо передбачений Законом.

Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" з позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду судовий збір не справляється.

Частиною 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції в повному обсязі, а також зважаючи на те, спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача-1, то на останнього судом покладається судовий збір, який підлягає стягненню з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в дохід бюджету.

Водночас, як вбачається з платіжного доручення №Z/1915 від 30.07.2018 позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 762,00 грн.

Пунктом 4 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову у відповідності до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір", то суд вбачає за необхідне повернути з Державного бюджету України сплачений Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції згідно платіжного доручення №Z/1915 від 30.07.2018 судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 74, 129, 232, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, літ. "Є"; ідентифікаційний код 22927045) кошти у розмірі 19 136 (дев’ятнадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 18 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Харківській області (63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. 15; ідентифікаційний код 34713099) в дохід в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству "Центренерго" (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, літ. "Є"; ідентифікаційний код 22927045) з Державного бюджету України 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №Z/1915 від 30.07.2018. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 19.11.2018.

Суддя                                                                                Р.В. Бойко