РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа № 910/10034/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/10034/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення 36 783,63 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко Ю.О., ордер ПТ № 068340 від 26.09.2018р.;

від відповідача: Банніков О.В., довіреність № 1409 від 29.11.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 36 784,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу № УМТЗ-18-31/2 від 22.01.2018р., внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 33789,22 грн., за прострочення сплати якої додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 202,74 грн., 3% річних - 227,73 грн., пеня - 2564,94 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/10034/18 від 01.08.2018р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10034/18; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання призначено на 30.08.2018р.

15.08.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем, оскільки товар останньому було повернуто, у зв'язку з його неналежною якістю.

Представник позивача в судове засідання 30.08.2018р. не з'явився та витребувані судом оригінали документів не подав.

Представник відповідача підтримав заперечення щодо заявлених позовних вимог, наведених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 04.10.2018р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

06.09.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

13.09.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи із застосуванням відеоконференції.

20.09.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 04.10.2018р. було розглянуто клопотання позивача про розгляд справи із застосуванням відеоконференції, оскільки на день надходження зазначеного клопотання суддя перебував у відпустці, що позбавило можливості розглянути вказане клопотання у строк, визначений ст. 197 ГПК України.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи із застосуванням відеоконференції, оскільки представник позивача з'явився у судове засідання.

Присутній представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, наполягаючи на наявності заборгованості відповідача перед позивачем за товар, отриманий на підставі видаткової накладної № РН-0000685 від 17.04.2018р.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на тому, що товар було повернуто, як неякісний за допомогою засобів кур'єрської пошти «Нова пошта».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018р. розгляд справи відкладено на 18.10.2018р.

В судовому засіданні 18.10.2018р. представник позивача надав додаткові пояснення по справі та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача також подав клопотання про залучення доказів до матеріалів справи та заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на повернення спірного товару позивача.

У судовому засіданні 14.06.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2018р. між позивачем (за договором - продавець) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір № УМТЗ-18-31/2 купівлі-продажу (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Продавець зобов'язується протягом строку дії Договору поставити Покупцю товари, зазначені в п. 1.3 Договору, а Покупець прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п.1.2. Договору, поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв'язком або електронною поштою у рамках Специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.4. Договору, номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим Договором, передбачені у Специфікаціях (Додатках), що є невід'ємною частиною Договору.

Строк дії договору сторонами погоджено у п 10.1. - з моменту підписання і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами.

У відповідності з розділом ХІІІ Договору, невід'ємною частиною Договору № УМТЗ-18-31/2 є Специфікації (Додатки).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України ,зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаних правочинів також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони підписали Специфікацію № 7 до Договору № УМТЗ-18-31/2 від 22.01.2018р., в якій визначили:

- найменування товару: ремкомплект КП-24 (РГК) - 2 шт.; : ремкомплект КП-21 (РГК) - 2 шт.; загальна вартість товару 139 972,03 грн.;

- строки поставки: протягом 5 календарних днів з дня отримання заявки від покупця;

- умови поставки: СРТ, «Нова пошта» за рахунок продавця, згідно з INCOTERMS -2010;

- м. Київ, вул. Чорновола, 54-А;

- гарантія: 1 рік;

- умови оплати: 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП «Завод 410 ЦА», з відстрочкою 15 банківських днів.

Як зазначає позивач, за видатковою накладною № 0000685 від 17.04.2018р. здійснив відповідачу поставку товару - ремкомплект КП-21 (РГК) - 1 шт., вартістю 33 789,22 грн. за допомогою ТОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною №4677 від 17.04.2018р., копія якої залучена до матеріалів справи.

Проте, відповідач 12.05.2018р. за допомогою ТОВ «Нова пошта» повернув позивачу ремкомплект КП-21 (РГК) - 1 шт. разом з копією Висновку про невідповідність товару при прийманні від 24.04.2018р.

Як стверджує позивач і дана обставина не заперечується відповідачем, вдруге 18.05.2018р. позивач здійснив передачу товару - ремкомплекту КП-21 (РГК) - 1 шт., який виступав предметом поставки за видатковою накладною № 0000685 від 17.04.2018р., безпосередньо представником ТОВ "Промелектроніка" на ДП «Завод 410 ЦА».

Відповідно до п. 5.5 Договору, продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

Пунктом 5.6 Договору сторонами погоджено, що право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходить від Продавця до Покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів.

При цьому, матеріали справи не містять жодних первинних документів бухгалтерського обліку (видаткової накладної тощо), які підтверджують факт повторної передачі товару відповідачу.

Водночас, частиною першою статті 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд визнає факт повторної поставки товару - ремкомплекту КП-21 (РГК) - 1 шт., вартістю 33 789,22 грн.

Як зазначив відповідач під час розгляду справи, товар - ремкомплект КП-21 (РГК) - 1 шт., вартістю 33 789,22 грн. вдруге було визнано неналежним за якістю, про що складено Висновок про невідповідність товару при прийманні від 24.05.2018р. та повернуто вказаний товар на адресу позивача за допомогою ТОВ «Нова пошта» на підтвердження чого до матеріалів справи додано експрес-накладну № 3501 від 29.05.2018р.

Проте, позивач стверджує, що дії відповідача про визнання товару, поставленого за видатковою накладною № 0000685 від 17.04.2018р., неналежної якості в односторонньому порядку суперечить умовам договору, окрім цього товар на адресу позивач не повертався.

Таким чином, спір у справі виник щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 33789,22 грн., за прострочення сплати якої додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 202,74 грн., 3% річних - 227,73 грн., пеня - 2564,94 грн.

Як вбачається з умов договору, у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 Договору (Продавець повинен поставити Покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів), або поставки не укомплектованих товарів Покупець направляє повідомлення Продавцю про направлення уповноваженого представника для складання Акту рекламації. Продавець зобов'язаний направити свого уповноваженого представника протягом трьох робочих днів з моменту отримання повідомлення (п. 2.5 Договору).

Положеннями п. 2.6 Договору унормовано, що Продавець у строк 14 днів з моменту підписання Акта рекламації за власний рахунок здійснює заміну товарів, по яким складений Акт рекламації. Витрати, пов'язані з заміною товарів, несе Продавець.

Відповідач не заперечує, що акт рекламації ним складено не було, як і не було викликано для складання такого акту представника позивача.

Водночас, як вбачається з умов Специфікації № 7, яка є невід'ємним додатком Договору № УМТЗ-18-31/2 від 22.01.2018р. та є чинною на день розгляду справи, відповідач наділений правом проводити вхідний контроль товару, що, в свою чергу, може бути підставою для відстрочки оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, умови пунктів 2.5., 2.6. договору є загальними умовами для всіх поставок товару, що здійснюються за цим договором, проте, для поставки спірного товару сторонами були узгоджені додаткові умови, що також підлягають застосуванню.

Водночас, відповідач зазначає, що товар - ремкомплект КП-21 (РГК) - 1 шт., вартістю 33 789,22 грн., поставлений 18.05.2018р., також не пройшов вхідний контроль якості на підприємстві та був повернутий на адресу позивача за допомогою ТОВ «Нова пошта» на підтвердження чого до матеріалів справи додано експрес-накладну № 3501 від 29.05.2018р.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Позивач стверджує, що вдруге товар від відповідача не отримував, проте належними засобами доказування твердження відповідача не спростував.

При цьому, суд критично ставиться до пояснень позивача, що з експрес-накладної №3501 від 29.05.2018р. не можливо встановити який саме товар було надіслано на адресу ТОВ "Промелектроніка", оскільки саме таким же чином поставлявся товар за видатковою накладною № 0000685 від 17.04.2018р. та експрес-накладною №4677 від 17.04.2018р., в якій також не зазначалось найменування товару, що давало би змогу його ідентифікувати.

Отже, фактично між сторонами склався певний звичай ділового обороту щодо поставки та повернення товару за допомогою послуг, які надає ТОВ «Нова пошта», що відповідає ст. 7 ЦК України.

Крім того, судом враховано, що при зверненні з позовною заявою до суду позивачем до позову в якості додатку було надано одразу два Висновки про невідповідність товару при прийманні від 24.04.2018р. та 24.05.2018р., які складались відповідачем та направлялись на адресу позивача разом з товаром, що також дає підстави стверджувати про повторне повернення товару позивачу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд, здійснивши оцінку поданих сторонами доказів та наведених обґрунтувань за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт перебування на даний час у власності відповідача товару - ремкомплекту КП-21 (РГК) - 1 шт., вартістю 33 789,22 грн., що відповідно виключає виникнення в останнього обов'язку оплатити зазначений товар.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 33 789,22 грн. заборгованості задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 202,74 грн., 3% річних - 227,73 грн. та пені - 2564,94 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від вимоги про стягнення суми основної заборгованості.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.10.2018р.

СуддяА.І. Привалов