Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р. Справа № 906/705/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №227 від 20.09.18); ОСОБА_2 (директор)

від відповідачів: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс екологічних споруд"

до 1) Виконкому Бердичівської міської ради (м. Бердичів)

2) Осиківської сільської ради (с.Осиково, Бердичівський район)

про визнання права власності на нерухоме майно вартістю 545335,75 грн

Позивачем пред'явлено позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, яке знаходиться за адресою : 13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Житомирська,76.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс екологічних споруд" набуло право власності на вказане майно шляхом отримання цього майна 22.06.2001 від ВАТ "Бердичівське шкіроб'єднання ім.Ілліча" як внесок до статутного фонду ТОВ "Комплекс екологічних споруд", що в силу Законів України "Про господарські товарситва", "Про підприємства в Україні", "Про власність" свідчить про набуття позивачем права власності на це майно. Відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, унеможливлює проведення відповідної державної реєстрації та заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції.

05.10.18 до суду надійшла заява Осиківської сільської ради №354, в якій просить розглядати справу у відсутності сільського голови. Відповідач не заперечує проти заявлених позивачем прав.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.165 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідачів, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 202 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу загальних зборів Відкритого акціонерного товариства «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» від 15.06.2001 № 1-а (а.с.16) було прийнято рішення про створення на базі виробництва ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс екологічних споруд» і ввійти до складу цього товариства з вступним внеском у вигляді майна (нежитлові споруди, обладнання) для формування цілісного майнового комплексу з пайовим відсотком - 99% від статутного фонду ТОВ «Комплекс екологічних споруд».

Відповідно до протоколу позачергових зборів засновників ТОВ «Комплекс екологічних споруд» від 15.06.2001р. № 2 (а.с.17) було прийнято рішення про включення до складу учасників ТОВ «Комплекс екологічних споруд» ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» з вступним внеском майном (будівлі, обладнання) вартістю 2275977,38 грн., що складає 99,35% статутного фонду, для формування цілісного майнового комплексу.

В зв'язку з вказаним, до п. 7.1 розділу 7 «Статутний фонд товариства» Статуту ТОВ «Комплекс екологічних споруд», затв. зборами засновників (протокол № 1 від 25.05.2001) та зареєстрованого в реєстрі суб'єктів підприємницької діяльності заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_3 08.06.2001 року за № 399 , внесені відповідні зміни щодо розміру статутного фонду товариства та складу паїв засновників. Вказані зміни - Додаток № 1 до Статуту ТОВ «Комплекс екологічних споруд» затверджені зборами засновників (протокол № 2 від 15.06.2001 року) та зареєстровані в реєстрі суб'єктів підприємницької діяльності заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_3 23.06.2001 року за № 399 .

Відповідно до ОСОБА_2 прийому-передачі майна від 22.06.2001 ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» (а.с.29) як внесок до Статутного фонду передало, а ТОВ «Комплекс екологічних споруд» прийняло для формування цілісного майнового комплексу за узгодженими цінами майно (будівлі та обладнання) на загальну суму 2 275 977,38 грн., яке знаходиться за адресою : 13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Житомирська,76.

Додатком №1 до Статуту ТОВ «Комплекс екологічних споруд» передбачено внесення майна на баланс товариства згідно з ОСОБА_2 прийому-передачі та визначено пай ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» у вигляді майна (нежитлових споруд, обладнання) для формування цілісного майнового комплексу на суму 2 275 977,38 грн., що складає 99,35% в Статутному фонді (а.с.27).

Позивач посилається на те, що з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про державну реєстрацію), який безпосередньо регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також визначає систему органів державної реєстрації прав на нерухоме майно, до яких ні органи місцевого самоврядування, ні органи БТІ вже не входять. Відтак, КУП «Бердичівське міжміське БТІ» не могло продовжувати роботи щодо виготовлення документів про права власності, а органи місцевого самоврядування - видавати такі документи. В свою чергу, у відповідності до Закону про державну реєстрацію постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553), якою визначено чіткий перелік документів, необхідний для реєстрації права власності. В свою чергу, у ТОВ «Комплекс екологічних споруд» відсутні документи, необхідні для подачі до відповідного реєструючого органу. Зокрема, державна реєстрація права власності за ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» (попередній власник) на нерухоме майно проведена не була, та документи, які б підтверджували права власності ВАТ «Бердичівське шкіроб'єднання ім. Ілліча» на це майно, у ТОВ «Комплекс екологічних споруд» відсутні. Відтак, ТОВ «Комплекс екологічних споруд» не може набути права власності в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно п. 9 ст. 27 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитись на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В свою чергу, відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, унеможливлює проведення відповідної державної реєстрації та заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що в силу Законів України "Про господарські товарситва", "Про підприємства в Україні", "Про власність" набув право власності на це майно.

За змістом статей 317, 318 та 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема статтею 1 Протоколу № 1, гарантовано право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, недопущення позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за використанням власності відповідно до загальних інтересів або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

З наведеного вбачається, що суд визнає право власності тільки у випадках, які прямо передбачені законом.

В даному випадку позивачем не наведено норму закону.

Звертаючись із вимогами про визнання права власності на спірне майно, позивач як підставу набуття права власності вказав на факт внесення цього майна до статутного фонду позивача одним із учасників - ВАТ "Бердичівське шкіроб'єднання ім.Ілліча" за актом приймання-передачі від 22.06.2001 на загальну суму 2275977,38грн.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції станом на червень 2001 року) товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Одночасно відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону України "Про господарські товариства" (у вказаній редакції) вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті. Вклад, оцінений у карбованцях, становить частку учасника та засновника у статутному фонді. Порядок оцінки вкладів визначається в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено законодавством України.

Отже, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство передбачало можливість внесення учасником до статутного фонду товариства не тільки певного майна, а й права користування таким майном. При цьому будь-який вклад учасника, у тому числі право користування майном, підлягав грошовій оцінці.

Рішення ВАТ"Бердичівське шкіроб'єднання імені Ілліча" від 15.06.2001, про передачу спірного майна до статутного фонду позивача та акт приймання-передачі майна від 22.06.2001 не містять конкретних правових підстав передачі майна позивачу (у власність чи у користування), тоді як положення чинної на той час редакції статті 13 Закону України "Про господарські товариства" передбачали можливість передачі у статутний фонд товариств також і права користування майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У даному випадку судом не встановлено обставин набуття позивачем права власності на спірні приміщення за рішенням засновника ВАТ"Бердичівське шкіроб'єднання імені Ілліча" від 15.06.2001, оскільки встановлені судом обставини не свідчать про передачу позивачу саме права власності на спірне майно. Тобто, внаслідок внесення спірного майна до статутного фонду позивача не відбулося переходу права власності на це майно до останнього, а його правомочності щодо майна обмежені виключно правом користування ним, тоді як власником спірного майна залишилося ВАТ "Бердичівське шкіроб'єднання імені Ілліча" .

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17.

У даному випадку судом не встановлено обставин набуття позивачем права власності на спірні приміщення за рішенням ВАТ "Бердичівське шкіроб'єднання ім.Ілліча" .

Таким чином у позивача відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності та відсутні підстави завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.10.18

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повідом.)

3-4- відповідачам (рек. з повідом.)