ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р. Справа №914/4003/15

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Н.А. Галушко

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників учасників справи:

стягувача- Конопліцького І.В.(адвокат, довіреність від 11.12.2017№ 14-198);

боржника- Петренка Д.О. (адвокат, ордер сер.ЗП № 036463 від 22.10.2018);

третьої особи (ПАТ «Укртрансгаз») - ОСОБА_2С.(довіреність від 29.12.2017 № 1008),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 20.09.2018 №14/5-2488В(вх. суду від 09.10.2018 №01-05/26/18)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/4003/15 (колегія суддів у складі: головуючого судді Рим Т.Я., суддів Манюка П.Т., Бортник О.Ю.) про задоволення заяви Акціонерного товариства «ДТЕК «Західенерго» про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 №914/4003/15 таким, що не підлягає виконанню,

стягувач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

боржник: Акціонерне товариство «ДТЕК «Західенерго», м. Львів

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 у справі №914/4003/15 позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково. Присуджено до стягнення з ПАТ «ДТЕК «Західенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних, 3 602 572,25грн 7% штрафу та 35 687,49грн судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено(том 2,а.с. 148-174).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2017 рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 у справі №914/4003/15 залишено без змін (том 3, а.с. 222-228; том 4, а.с. 158-163).

На примусове виконання рішення від 11.05.2016 Господарським судом Львівської області видано наказ №914/4003/15 від 25.10.2016 (бланк №046257) (том 3,а.с.230).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.11.2016, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2016, розстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 на два місяці шляхом сплати до 02.12.2016 -18 010 197,46грн та до 02.01.2017 18 010 197,47грн (том 4,а.с. 74-79, 115-121).

У липні 2018 року АТ «ДТЕК Західенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про визнання наказу Господарського суду Львівської області №914/4003/15 від 25.10.2016 про стягнення з нього на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних та 3 602 572,25грн 7% штрафу таким, що не підлягає виконанню, на підставі ст. 328 ГПК України ( т.5. а.с. 86 -88).

Заява обгрунтована тим, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 N 1730-VIII (далі - Закон №1730-VIII), частиною третьою статті 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Посилаючись на те, що заборгованість за природний газ була погашена до набрання чинності Законом №1730-VIII, що газ був використаний для виробництва теплової та електричної енергії, АТ «ДТЕК Західенерго» вказує, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 у справі №914/4003/15, у звязку з його припиненням з дати набрання чинності названим Законом. Відтак вважає, що наявні підстави для визнання наказу №914/4003/15 від 25.10.2016 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/4003/15 заяву АТ «ДТЕК «Західенерго» задоволено. Визнано наказ Господарського суду Львівської області від 25.10.2016, виданий на виконання рішення від 11.05.2016 у справі №914/4003/15, таким, що не підлягає виконанню( т.5, а.с. 233-238).

При задоволенні заяви боржника суд першої інстанції виходив з положень частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII, яка згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.03.2018 у справі №914/123/17 , від 02.05.2018 у справі № 914/102/17, є нормою прямої дії і її застосування до споживачів поставлено у залежність лише до умови погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Суд встановив, що присуджені до стягнення санкції, нараховані на заборгованість в сумі 73 521 882,74грн, яка виникла у січні-березні 2015 року та була погашена у 2015 році, тобто до набрання чинності Законом №1730-VIII. На підставі статуту боржника, виданих йому ліцензій та звітів боржника суд першої інстанції встановив, що поставлений у січні-березні 2015 року природний газ за договором від 23.12.2014 №3-1-2014/061-ПР був використаний боржником для виробництва електроенергії та теплової енергії. Крім того, суд зазначив, що ця обставина встановлена також рішенням суду у справі №914/102/17 за участю тих же сторін, яке набрало законної сили, і згідно з ч.4 ст. 75 ГПК України не потребує повторно доказування. Відтак суд дійшов висновку, що обовязок боржника щодо сплати нарахованих санкцій припинився в силу норми прямої ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, що є підставою для визнання наказу Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 таким, що не підлягає виконанню.

Стягувач (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») не погодився з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає ухвалу такою, що прийнята при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви боржника про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 таким, що не підлягає виконанню.

Скаржник посилається на те, що за умовами договору купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 №3-1-2014/061-ПР покупець (АТ «ДТЕК «Західенерго» ) придбав газ для власних потреб і є кінцевим споживачем газу, тому для застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII необхідно встановити чи був використаний придбаний за договором природний газ саме для виробництва теплової та електричної енергії. Зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставило боржнику у січні-березні 2015 року за двома договорами від 23.12.2014 №3-1-2014/061-ПР та №03-1-2014/062- ПТ-ПР газ у кількості 18 313 722 куб. м, в той час як згідно із звітами про використання палива ліцензіатом з виробництва теплової та електричної енергії за січень-березень 2015 року АТ «ДТЕК «Західенерго» було використано 36 574тис. куб.м, тобто у 2 рази більше ніж було йому продано. При цьому вказує, що за даними Річної інформації емітента цінних паперів за 2015 рік боржника він придбавав газ у 2015 році і у інших постачальників ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДИНГ», тому стверджує, що газ міг використовуватися на різні цілі, що залишилися поза увагою суду першої інстанції. Вважає, що висновки суду, викладені в рішенні суду у справі №914/102/17 щодо використання АТ «ДТЕК «Західенерго» газу для виробництва теплової та електричної енергії, на які послався суд першої інстанції, грунтуються на неповній інформації, наданій відповідачем, та не можуть враховуватися в іншій справі. Вказує, що положення ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII в частині вже нарахованих неустойки (пені, штрафу), інфляційних нарахувань та процентів річних лише визначають можливість подальшого списання такої заборгованості, тому не погоджується з висновком суду про припинення зобовязань боржника за рішенням суду у справі №914/4003/15 на підставі вказаної норми , у звязку з чим вважає заяву боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, безпідставною.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою стягувача, розгляд справи призначено на 30.10.2018.

У судовому засіданні 30.10.2018 представник стягувача і третьої особи підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви боржника.

Представник боржника заперечив доводи скаржника з підстав їх необгрунтованості, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 22.10.2018, просив залишити ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується скаржником, за договором купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 №3-1-2014/061- ПР ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передало боржнику (ПАТ «ДТЕК «Західенерго») природний газ у січні- березні 2015року на загальну суму 136 860 764,10грн, який був повністю оплачений у 2015 році. Однак, у звязку з тим, що переданий у цей період газ на суму 73 521 882,74грн був оплачений з порушенням встановлених строків, рішенням Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 у справі №914/4003/15, яке набрало законної сили і є чинним, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних( нарахованих за період з лютого по травень 2015року), 3 602 572,25грн 7% штрафу та 35 687,49грн судового збору, на виконання якого був виданий оспорюваний наказ від 25.10.2016 (том 3,а.с.230).

Відповідно до частини першої статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 N1730-VIII, який прийнято з метою забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та яким визначено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , зокрема, перед постачальниками природного газу - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "ОСОБА_1 України" теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частиною третьою статті 7 Закону N 1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону N 1730-VIII є нормою прямою дії, застосування її приписів до споживачів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, до набрання чинності цим Законом. Така правова позиція викладена у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 13.02.2018 у справі №911/1719/13, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, та враховується апеляційним судом на підставі ч.4 ст. 236 ГПК України.

Як вказано вище, до набрання чинності Законом N 1730-VIII (до 30.12.2016) боржник повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому за договором купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 №3-1-2014/061- ПР у січні-березні 2015 року, що не заперечується скаржником.

За умовами договору (п.1.2) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Відповідно до п.2.2 статуту ПАТ «ДТЕК «Західенерго», витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності товариства є виробництво електричної та теплової енергії (том 1, а.с. 84-120;том 5,а.с. 90).

На виробництво електричної та теплової енергії товариству були видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики(НКРЕ, в подальшому НКРЕКП) відповідні ліцензії від 12.04.2012 №036306, від 19.03.2015 №642508 (том 5,а.с. 91, 92).

Отже, виходячи з основних видів діяльності ПАТ «ДТЕК «Західенерго» виробництво електричної та теплової енергії, та виданих товариству ліцензій, апеляційний суд вважає, що положення договору ( п.1.2 договору) про використання покупцем (ПАТ «ДТЕК «Західенерго») газу для власних потреб і покупець є кінцевим споживачем газу означають використання покупцем газу для забезпечення основних видів своєї діяльності, тобто для виробництва електричної та теплової енергії.

Як вбачається із звітів з використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за січень-березень 2015 року, поданих ПАТ «ДТЕК Західенерго» (респондентом) за формою 1-НКРЕ, весь газ, переданий йому ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у січні-березні 2015 року, був використаний для виробництва електричної та теплової енергії( том 5, а.с.93-104).

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 у справі №914/102/17 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «ДТЕК Західенерго», залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2017, встановлено використання ПАТ «ДТЕК Західенерго» газу, поставленого йому у січні-березні 2015року за договором купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 №3-1-2014/061-ПР, саме для виробництва електричної та теплової енергії. Ці обставини в силу ч.4 ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Слід зазначити, що названим рішенням суду відмовлено у стягненні 19 930 707,24грн пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату газу, поставленого у січні-березні 2015року за договором купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 №3-1-2014/061-ПР(період стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у справі №914/102/17 інший, ніж у даній справі № 914/4003/15), у звязку з оплатою газу, використаного для виробництва електричної та теплової енергії, до набрання чинності Законом N 1730-VIII.

Названі обставини підтверджують використання боржником газу, переданого йому у січні-березні 2015року, для виробництва електричної та теплової енергії та свідчать про необґрунтованість доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною 2 статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Визначений названою нормою правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком обставин, за наявності яких суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, а повязується із наявністю самого обовязку.

Враховуючи те, що інфляційні втрати, проценти річних, пеня і штраф , присуджені до стягнення з ПАТ «ДТЕК Західенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» рішенням суду від 11.05.2016 у справі №914/4003/15, нараховані на заборгованість за газ, який був використаний для виробництва електричної та теплової енергії, і ця заборгованість була погашена до набрання чинності Законом N 1730-VIII, такі нарахування (інфляційні втрати, проценти річних, пеня і штраф) не підлягають стягненню за судовим наказом, а підлягають списанню в силу приписів частини третьої статті 7 цього Закону, яка є нормою прямої дії.

Така правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №918/882/15 в аналогічних правовідносинах (визнання наказу таким, що не підлягає виконанню).

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції про припинення обовязку боржника щодо сплати інфляційних втрат, процентів річних, пені і штрафу та вважає, що наявні правові підстави для визнання наказу в частині стягнення інфляційних втрат, процентів річних,пені і штрафу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Поряд з тим , за приписами ч.4 ст269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оспорюваний наказ №914/4003/15 від 25.10.2016 (бланк 046257) виданий на стягнення з ПАТ «ДТЕК «Західенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних, 3 602 572,25грн 7% штрафу та 35 687,49грн судового збору (том 3,а.с.230).

АТ «ДТЕК «Західенерго» у своїй заяві просило визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних та 3 602 572,25грн 7% штрафу. В частині стягнення 35 687,49грн судового збору такої вимоги боржник не заявляв ( т.5. а.с. 86 -88). Проте, як вбачається з пункту 2 резолютивної частини ухвали від 04.09.2018, суд першої інстанції визнав наказ таким, що не підлягає виконанню, повністю, чим порушив норми процесуального права, вийшовши за межі заявлених вимог. При цьому, в ухвалі не вказано та не обґрунтовано, на підставі чого суд визнав наказ таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення судового збору.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази сплати боржником стягувачу судового збору в сумі 35 687,49грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч.4 ст. 277 ГПК України).

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а пункт 2 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції належить змінити, вказавши про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних та 3 602 572,25грн 7% штрафу.

Судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги, покладається на скаржника .

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 252, 269, 270,271, 275, 277, 281, 282, 328 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити.

2. Пункт 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/4003/15 змінити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/4003/15 у наступній редакції: «Визнати наказ від 25.10.2016 №914/4003/15, виданий на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2016, (бланк 046257), таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 21 767 791,05грн інфляційних втрат, 9 877 111,01грн пені, 737 233,13грн 3% річних та 3 602 572,25грн 7% штрафу».

3. Судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги, покладається на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, встановлені статтями 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.11.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Н.А. Галушко

Суддя Г.В. Орищин