ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 Справа № 904/75/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №904/75/18 (суддя Бєлік В.Г.; рішення ухвалене о 11:54 год. у місті Дніпро, повний текст рішення складено та підписано 16.05.2018)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", м.Бровари, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", м.Дніпро

про компенсацію виплаченого страхового відшкодування у сумі 26140,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У січні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про стягнення компенсації виплаченого страхового відшкодування у сумі 26140,93 грн. Судові витрати у сумі 1600,00 грн. судового збору позивач просив покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у зв'язку з пред'явленням до нього регресного позову зобов'язаний відшкодувати позивачеві шкоду, що складає 50% виплаченого страхового відшкодування на суму 52281,86 грн. власнику автомобіля НОМЕР_1, який отримав механічні пошкодження внаслідок зіткнення під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19.04.2017 о 19 год. 30 хв. на автомобільній дорозі Дніпро-Миколаїв за участю транспортного засобу "Mercedes-Вenz Sprinter" реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, щодо забезпечення якого між ПрАТ "Страхова група "ТАС" та Філією "Інгулецьтранс" ТОВ "Авторанссервіс" було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 5558071 (Поліс) від 27.02.2017.

Як вказував позивач, відповідно до Поліса, забезпечений транспортний засіб не використовується у якості таксі/маршрутного таксі, про що є відповідна відмітка, а саме у пункті 8 Полісу встановлена відмітка "Ні". Натомість на момент ДТП забезпечений транспортний засіб використовувався як маршрутне таксі, здійснюючи перевезення за маршрутом. Постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі №197/566/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Тому з посиланням на положення пункту 1 статті 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених, пунктом 13.2. статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, позивач вважає, що у відповідача, як юридичної особи, відповідно до положень частини третьої статті 95 Цивільного кодексу України та частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України, виникло зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну працівником її філії під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №904/75/18 (суддя Бєлік В.Г.) у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими і не підтвердженими належними доказами, а саме позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ "Автотранссервіс" на момент коли сталося ДТП. За висновком суду першої інстанції, відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування", позивач не позбавлений права вимоги сплати відшкодування від особи, яку визнано винною у скоєнні ДТП, відповідно до постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі №197/566/17.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (ПрАТ "Страхова група "ТАС") звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №904/75/18 та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що досліджуючи наявні у справі докази, суд першої інстанції не дослідив та не навів мотиви відхилення наданих позивачем доказів, а саме наказу від 22.11.2016 філії "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс", згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія-механіка та за ним закріплено транспортний засіб "Mercedes-Вenz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2; що на підтвердження відсутності трудових відносин суд першої інстанції використав неналежний доказ - постанову Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі №197/566/17; що суд першої інстанції однобічно та неповно дослідив та не надав належної оцінки штатному розпису від 01.06.2016, який було надано відповідачем. Таким чином, за твердженням позивача, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач (ТОВ "Автотранссервіс") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача, вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №904/75/18 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що в підтвердження того, що ОСОБА_1 не перебував з відповідачем у трудових відносинах, до матеріалів справи було долучено копію штатного розпису від 01.06.2016, затвердженого директором філії "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс", з якого вбачається, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з філією "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс" під час скоєння ДТП не знаходився при виконанні трудових обов'язків. Крім того, під наказом №19 від 10.11.2016 було звільнено з займаної посади у зв'язку з переведенням до ТОВ "Авторанссервіс" ОСОБА_2, а не наказ №19 від 22.11.2016 про прийняття ОСОБА_1 на посаду водія-механіка, про що зазначає позивач. Більше того, Широківським районним судом Дніпропетровської області було винесено постанову від 14.06.2017 у справі №197/566/17 у відношенні ОСОБА_1, який притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України, яким встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим. Що стосується посилання позивача, що ОСОБА_3 у штатному розписі філії "Інгулецьтранс" станом на 01.06.2016 не могло бути серед переліку осіб штатного розпису, зазначає, що станом на 22.11.2016 філії "Інгулецьтранс" не потрібно було підтверджувати новий штатний розпис, оскільки не було необхідності щодо перегляду і підтвердження нового штатного розпису в результаті чого штатний розпис від 01.06.2016 не змінювався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини

Між приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (далі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" (далі-відповідач) укладено договір (поліс) обов'язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК5558071 від 27.02.2017 (а.с.9).

Відповідно до пункту 7 вказаного договору, забезпеченим транспортним засобом виступає автомобіль "Mercedes-Benz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2.

19.05.2017 о 19 год. 30 хв. на 90 км а/д Дніпро-Миколаїв відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_1. Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода, що підтверджується Довідкою ДАЇ та акту огляду пошкодженого транспортного засобу (а.с.12, 18).

Відповідно до постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі №197/566/17, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_4, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.15).

Згідно з розрахунком страхованого відшкодування, сума страхованого відшкодування становить 52281,86 грн., про що свідчить також наявний в матеріалах справи розрахунок (а.с.24).

На підставі заяви ОСОБА_5 - водія транспортного засобу "Сітроен", реєстраційний номер НОМЕР_3, про виплату страхового відшкодування, позивач на виконання умов договору обов'язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК5558071 від 27.02.2017, здійснив страхове відшкодування ОСОБА_5 в загальному розмірі 52281,86 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 28549 від 27.07.2017 (а.с.25).

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження, зокрема, є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та збирання відповідних доказів.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача суми 26140,93 грн., що складає 50% від загальної суми 52281,86 грн. виплаченого позивачем, як страховиком за вказаним Полісом, страхового відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_1.

Причиною спору є питання наявності у позивача права вимагати від відповідача, а у відповідача обов'язку компенсувати позивачеві 50 відсотків виплаченого позивачем, як страховиком за укладеним із відповідачем договором обов'язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхового відшкодування власнику іншого автотранспортного засобу, який був пошкоджений внаслідок зіткнення з автотранспортним засобом, забезпеченим таким договором.

Виходячи із підстав заявленого позову, який є предметом розгляду у даній справі, вбачається, що судом першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів мали бути встановлені обставини, які визначають характер спірних правовідносин, та підтверджують чи спростовують факт невиконання відповідачем у добровільному порядку свого грошового зобов'язання, яке виникло із таких правовідносин.

Так на підставі договору обов'язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, за змістом яких позивач (страховик) взяв на себе зобов'язання відшкодування шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за таким договором (полісом).

Статтями 1166 та 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, та в разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1172 Цивільного кодексу України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їх співробітником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено підстави для подачі регресного позову страховика та МТСБУ.

Окрім права пред'явлення регресних вимог, статтею 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено також відповідальність особи за порушення умов страхування.

Так, відповідно до пункту 38-1.1. статті 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріалами справи підтверджений факт дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу та виконання позивачем перед відповідачем свого зобов'язання страховика.

Досліджуючи питання взаємних відносин між відповідачем та фізичною особою, яка керувала транспортним засобом та була визнана винною у вчиненні означеного ДТП, суд першої інстанції, керуючись засадами змагальності сторін (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України), які передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом, та що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, та положеннями частини 4 статті 75 Господарського кодексу України, яка передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, встановив, що:

- як вбачається зі штатного розпису від 01.06.2016, затвердженого директором філії "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс", ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з відповідачем на момент настання дорожньо-транспортної пригоди;

- більш того, під час розгляду Широківським районним судом Дніпропетровської області адміністративної справи про порушення Бай ОСОБА_6 дорожнього руху, що призвело до ДТП, встановлено, що він є непрацюючим, про що зазначено у постанові суду від 14.06.2017 у справі №197/566/17.

Встановивши наведені вище обставини суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 26140,90 грн. - є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів суду апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи та в межах доводів апеляційної скарги вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає усім обставинам справи, виходячи з наступних міркувань.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як правильно відзначив суд першої інстанції, на підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак при цьому суд першої інстанції не врахував, що для з'ясування обставин, які є підставою для звернення позивача (страховика) до відповідача (страхувальника) з вимогою компенсувати позивачеві 50 відсотків виплаченого позивачем страхового відшкодування, то як суттєві обставини, що мають суттєве значення, встановленню судом та відповідно доказуванню сторонами підлягали також обставини, які підтверджують чи спростовують факт використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

Як вбачається з умов пункту 8 Полісу, який визначає особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, "Mercedes-Benz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2, не мав використовуватися як таксі/маршрутне таксі.

В матеріали справи позивачем надано фотозображення забезпеченого транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2, з якого вбачається, що під час ДТП цей транспортний засіб використовувався для перевезення пасажирів у міжміському сполученні.

Відповідно до видів діяльності, які здійснює філія "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс", основним видом діяльності є "49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення".

За твердженням позивача означені обставини свідчать про використання відповідачем забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

Так, згідно даних, які внесені до пункту 7 Полісу, забезпечений транспортний засіб за своїм типом (D1) віднесений до автобусів (категорія D) з кількістю місць - до 20.

Згідно пункту 9 Полісу у розрахунках страхового платежу використано таке значення коригуючого коефіцієнту сфери використання транспортного засобу (ІІІ) К3 = 1,00.

Відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №566 від 09.07.2010 Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (у редакції розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.11.2011 №708), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за №689/17984, затверджено базовий страховий платіж за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України в розмірі 180 грн. та коригуючі коефіцієнти та їх розміри, що додаються.

Так для легкового автомобіля або автобуса з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується юридичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі визначений коефіцієнт відповідно до сфери використання транспортного засобу (К3): 1,1-1,5.

Колегія суддів встановила, що відповідач заперечує факт використання зазначеного забезпеченого транспортного засобу у якості таксі/маршрутне таксі, але при цьому визнає той факт, що цей означений забезпечений транспортний засіб використовувався для міжміських перевезень, як транспорт загального користування, на підтвердження чого надав до матеріалів справи Паспорт №0367-13 автобусного маршруту загального користування (а.с.73-79).

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що належний відповідачу та забезпечений у позивача згідно з вказаним Полісом транспортний засіб, фактично використовувався відповідачем - юридичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування, тобто у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

Отже, позивачем доведені у даному спорі суттєві обставини, які підтверджують факт використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, що утворює відповідні підстави, встановлені пунктом 38-1.1. статті 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для застосування до відповідача, як особи, відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідальності за порушення умов страхування, яка полягає у сплаті страховику компенсації у розмірі 50% виплаченого страхового відшкодування, а саме суми 26140,93 грн. (52281,86 грн. х 50%/100% = 26140,93 грн.).

Тому колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що судом першої інстанції помилково встановлений той факт, що фізична особа, яка керувала забезпеченим транспортним засобом - ОСОБА_1, не знаходився у трудових відносинах із відповідачем, то колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції при з'ясуванні цих обставин допустив неповноту оцінки наявних у справі доказів.

Так суд першої інстанції не навів мотиви відхилення наданого позивачем наказу №19 від 22.11.2016 Філії "Інгулецьтранс" ТОВ "Автотранссервіс", згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія-механіка та за ним закріплено транспортний засіб "Mercedes-Вenz Sprinter" 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2.

При цьому наданий відповідачем в матеріали справи інший наказ №19 від 10.11.2016, яким було звільнено з займаної посади у зв'язку з переведенням до ТОВ "Авторанссервіс" ОСОБА_2, тобто наказ щодо іншої особи, - не свідчить про нечинність наказу №19 від 22.11.2016.

Також, як вбачається з постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі №197/566/17, з'ясовуючи особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійсно зазначив, що ОСОБА_1 є непрацюючою особою.

Однак колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що при цьому судом загальної юрисдикції не зазначено в тексті постанови обставин, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 безпосередньо в момент скоєння ДТП не знаходився в трудових відносинах із відповідачем.

Між тим, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, такі обставини не мали вплинути на остаточну правову оцінку спірних правовідносин, оскільки страхувальником забезпеченого транспортного засобу виступав безпосередньо відповідач, тобто особа, яка володіє цим джерелом підвищеної небезпеки та відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України несе відповідальність як за завдану цим джерелом шкоду у правовідносинах із третіми особами, так і окрему відповідальність відповідно до статті 38-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у правовідносинах із позивачем за порушення умов страхування визначених сторонами у відповідному договорі (Полісі).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права - є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

В силу повноважень, наданих пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та висновок про правомірність та обґрунтованість позовних вимог позивача, рішення суду першої інстанції підлягає повному скасуванню, як таке, що прийняте за неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; за невідповідності висновків обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 26140,93 грн. компенсації виплаченого страхового відшкодування слід повністю задовольнити.

Новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

За приписами пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги позивача та повне скасування рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні його позовних вимог з прийняттям нового рішення про повне задоволення позовних вимог, судові витрати позивача в сумі 1600,00 грн. судового збору, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та в сумі 2400,00 грн. судового збору, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а усього на загальну суму 4000,00 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 п.2 ч.1, 277 ч.1 пп. 1, 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №904/75/18 - скасувати повністю та прийняти нове рішення:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" суму 26140 грн. 93 коп. компенсації виплаченого страхового відшкодування, суму 4000 грн. 00 коп. судових витрат.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного її тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 30.10.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова