РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2018Справа № 910/6364/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А; ідентифікаційний код 23362711)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (01010, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 10; ідентифікаційний код 32309445)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, буд. 24, офіс 23; ідентифікаційний код 30860173)

про звернення стягнення на предмет застави

Представники сторін:

від позивача: Білоконь М.В. - представник

від відповідача: Ярчук Н.В. - представник

від третьої особи: Чайковська Л.Б. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс", в якому позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за договором кредитної лінії № 23 від 18.07.2011, яка складає 66 344 414, 34 грн., з яких заборгованість по тілу - 22 996 392, 32 грн., заборгованість по сплаті процентів - 14 847 063,04 грн., пеня за невиконання грошових зобов'язань - 9 579 231, 30 грн., штраф - 18 921 727,68 грн. перед Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк", в межах вартості предмета застави, звернути стягнення на предмет застави: прості іменні акції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс", у кількості 9 289 509 акцій, номінальною вартістю 1, 00 грн. кожна, на загальну номінальну вартість 9 289 509, 00 грн., що складає 74 3161% статутного капіталу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" шляхом набуття Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" предмету застави у власність, із зазначенням вартості предмету застави у розмірі 9 289 509,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв'язку з чим в останнього утворилась заборгованість перед позивачем, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс", підготовче засідання призначено на 13.06.2018.

У підготовчому засіданні 13.06.2018 судом було оголошено перерву у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 27.06.2018.

21.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в яких остання просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі у зв'язку з тим, що на думку третьої особи позивачем не доведено належним чином дійсну суму заборгованості за договором кредитної лінії № 23 від 18.07.2011, а також не доведено дійсну вартість заставного майна (цінних паперів) на момент розгляду справи.

26.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з тим, що позивачем не доведено належним чином дійсну суму заборгованості за договором кредитної лінії № 23 від 18.07.2011, а також не доведено дійсну вартість заставного майна (цінних паперів) на момент розгляду справи, яке є предметом розгляду позову.

У підготовчому засіданні 27.06.2018 судом було оголошено перерву у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 01.08.2018.

11.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

30.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли два клопотання третьої особи про витребування доказів.

31.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли від відповідача два клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія", а також письмова відповідь позивача на пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 продовжено строк розгляду справи на 30 днів, за клопотання учасників процесу та оголошено перерву до 80.08.2018

06.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло від відповідача клопотання про витребування документів та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

06.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява третьої особи про залучення акціонерів до участі у справі.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про поновлення пропущеного строку, залишив без задоволення клопотання відповідача № 18-029 від 27.07.2018, № 18-028 від 27.07.2018 та № 18-053 від 03.08.2018 про витребування документів, відмовив у задоволенні клопотання відповідача № 18-030 від 27.07.2018 та заяви № 18-051 від 03.08.2018 про залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрії" та відмовив у задоволенні заяви третьої особи про залучення до участі у справі акціонерів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" у якості третіх осіб, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2018.

У судовому засіданні 07.09.2018 було оголошено перерву до 03.10.2018 за з 03.10.2018 до 10.10.2018 у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

10.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та залишено без розгляду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 10.10.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представники відповідача та третьої особи заперечили щодо позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 10.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2011 між Публічним акціонерним товариство "Діамантбанк" (далі -заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (далі -заставодавець) був укладений договір кредитної лінії № 23 (з подальшими змінами та доповненнями) за умовами п. 1.1. якого банк з 18.07.2011 по 22.04.2017 включно відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 24 500 000, 00 грн., в редакції згідно додатковою угодою № 25 від 23.05.2016.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору (в редакції згідно додатковою угодою № 25) кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 25% річних з яких:

- період з 25.08.2015 по 21.04.2017 проценти за користування кредитними коштами нараховуються та сплачуються щомісячно за ставкою 5% річних;

- 22.04.2017 донараховуються та сплачуються проценти за період з 25.08.2015 по 21.04.2017 за ставкою 20% річних;

- у випадку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором проценти донараховуються та сплачуються в день повного погашення заборгованості з розрахунку 20% річних за період з 25.08.2015 по дату повного погашення заборгованості.

Згідно п. 1.3. кредитного договору, видача кредиту позичальнику здійснюється окремими кредитними траншами після подачі останнім заявок на видачу кредитних траншів за формою, встановленою кредитодавцем, в яких вказується запланована до отримання дата, сума і валюта кожного кредитного траншу, ціль його використання, а також після укладення сторонами, за результатами розгляду заявки позичальника, окремих додаткових угод до цього договору, що є його невід'ємною частиною, в яких зазначається сума і валюта кожного кредитного траншу, дата його видачі та у разі необхідності порядок погашення заборгованості позичальника за цим договором.

Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту, забезпечити повну сплату процентів за кредитом, сплачувати комісії, вказані в п. 1.5. цього договору.

Умовами п. 4.1. кредитного договору закріплено, що Банк має право вимагати від позичальника повернення в повному обсязі кредиту і процентів за користування ним у випадку хоча б одноразового порушення останнім терміну повернення нарахованих процентів за користування кредитом та (або) кредиту (його частини), або у разі порушення позичальником будь-яких інших умов цього договору чи договорів, що забезпечують виконання зобов'язань позивальника за цим договором.

За несвоєчасне повернення фактично отриманих позивальником кредитних коштів в межах відкритої згідно цього договору кредитної лінії та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або за несвоєчасне погашення комісії(й) за цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення, яка (пеня) нараховується до дати повного погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно, а також штраф у розмірі 50% від суми невиконаного (неналежно виконаного) зобов'язання (п. 5.1. кредитного договору).

Згідно п. 8.2. цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Як про це вказує позивач, зобов'язання обумовлені умовами кредитного договору, зокрема, щодо надання кредиту, Банком належним чином були виконані.

В той час, як про це стверджує позивач, позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв'язку з чим, наявна заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором станом на 01.05.2018 складає 66 344 414, 34 грн., з яких:

- заборгованість по тілу кредиту - 22 996 392, 32 грн.;

- заборгованість по сплаті процентів - 14 847 063, 04 грн.;

- пеня за невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором нарахована відповідно до п. 5.1. складає - 9 579 231, 30 грн.;

- штраф, нарахований відповідно до п. 5.1. кредитного договору складає - 18 921 727, 68 грн.

В той час, положеннями пункту 2.1. кредитного договору передбачено, що в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник надає/забезпечує надання кредитодавцю в заставу визначене нижче майно, а також забезпечує надання кредитодавцю поруки відповідно до викладеного нижче:

- в термін до 15.09.2011 включно позичальник надає в заставу кредитодавцю прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", що належить позичальнику на праві власності, у кількості 264 700 акцій, зальною номінальною вартістю 16 676 100, 00 грн.;

- в день укладення цього договору кредитної лінії позичальник забезпечує надання в заставу кредитодавцю Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія", товар (цемент марки ШПЦ ІІІ/А-400), що буде виготовлений останнім (стане його власністю)в майбутньому, на загальну заставну вартість н менше 65 000 061, 00 грн.;

- в день укладення його договору позичальник забезпечує надання кредитодавцю Дочірнім підприємством "Кримцемент" поруки.

Згідно п. 2.2. кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується всім належним позичальнику на праві власності майном, на яке може бути звернене стягнення згідно із законодавством України.

Так, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Статтею 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Отже, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" був укладений договір застави цінних паперів (прості іменні акції) № 23/3.

Так, розділом "Визначення термінів" договору застави цінних паперів (прості іменні акції) № 23/3 від 29.04.2015 визначено, що "предмет застави" - прості іменні акції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" у кількості 9 289 509 акцій, номінальною вартістю 1, 00 грн. кожна, на загальну вартість 9 289 509, 00 грн., що складає 74, 3161% статутного капіталу Емітента.

Згідно з умовами п. 1.1. договору застави заставодавець в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором перед заставодержателем передає у заставу заставодержателю належний заставодавцю на праві власності предмет застави.

Відповідно до п. 1.3. договору застави вартість предмету застави за згодою сторін становить 9 291 509,00 грн.

Підпунктом 2.1.1. договору застави закріплено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним поговором (в тому числі й у випадках невиконання (неналежного виконання) зобов'язання при реалізації заставодержателем права вимоги дострокового виконання зобов'язання).

Згідно п.п. 2.1.2. договору застави заставодержатель має право незалежно від настання строку виконання зобов'язання звернути стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог за кредитним договором.

Пунктом 4.1. договору застави вказано, що у випадках, передбачених цим договором, заставодержатель звертає стягнення на предмет застави:

- відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу", за рішенням суду;

- шляхом набуття права власності на предмет застави у порядку, передбаченому чинним законодавством України;

- або в інший спосіб, повідомивши про це заставодявця у порядку, передбаченому п. 8.7. цього договору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що оскільки відповідач не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість перед Банком за кредитним договором в розмірі 66 344 414, 34 грн., та за таких підстав Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" стверджує, що має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави.

В той час із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позову вказуючи, що розрахунки позивача щодо суми боргу, вірності нарахування відсотків, штрафу, сум нарахованої пені по кредиту та відсоткам за договором кредитної лінії № 23 є помилковими, оскільки позивач та відповідач не являються фахівцями у даній галузі знань, а також у зв'язку з тим, що між сторонами було укладено значну кількість додаткових угод, якими змінювались строки та умови погашення кредитної заборгованості, відсоткові ставки погашення кредиту, тощо.

Також відповідач зазначає, що між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" було укладено кілька правочинів, у відповідності до яких останній поручився за зобов'язаннями відповідача в тому числі й нерухомим майном - нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку "Чорноморець".

Як про це зазначає відповідач, позивач 09.12.2016 стягнув з Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" заставне нерухоме майно, оформивши на себе право власності.

Також, відповідач зазначає, що позивачем вживалися заходи щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" виробничого обладнання, яке також є предметом застави за вищевказаною кредитною позикою.

На переконання відповідача, у випадку стягнення рухомого майна Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" на користь позивач, розмір зобов'язань відповідача має бути суттєво зменшений на дійсну ринкову вартість предмета застави.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в силу положень статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконання укладеного кредитного договору Банк надав кредит відповідачу в обумовленому розмірі. Вказані обставини підтверджені наявними в матеріалах справи банківськими виписками про рух грошових коштів на рахунку відповідача та відповідно у межах судового розгляду відповідачем вказані обставини не спростовані.

Згідно статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частини 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Пунктом 1.2. кредитного договору (в редакції згідно додатковою угодою № 25) кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 25% річних.

Крім того, положеннями п.п. 1.5.1. п. 1.5. передбачено, що позичальник зобов'язується сплачувати на користь кредитодавця комісію за надання кредитних траншів - 0,1% від розміру кредитного в день його видачі.

Умовами кредитного договору, зокрема, п. 5.1. встановлено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих позивальником кредитних коштів в межах відкритої згідно цього договору кредитної лінії та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або за несвоєчасне погашення комісії(й) за цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення, яка (пеня) нараховується до дати повного погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно, а також штраф у розмірі 50% від суми невиконаного (неналежно виконаного) зобов'язання.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частин 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України).

Як визначено статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Що стосується тверджень відповідача щодо невідповідності наданих позивачем розрахунків, то суд вказує наступне.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А відтак, твердження відповідача щодо невідповідності наданих позивачем розрахунків є такими, що не беруться судом до уваги, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими засобами доказування, на підставі чого суд міг би встановити дійсність обставин, що в даному випадку входять до предмету доказування.

Щодо тверджень відповідача стосовно того, що між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" було укладено кілька правочинів, у відповідності до яких останній поручився за зобов'язаннями відповідача в тому числі й нерухомим майном - нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку "Чорноморець".

То вказані твердження спростовуються позивачем у поданій відповіді на відзив.

Як вказує позивач, та що у свою чергу не спростовано відповідачем, 25.08.2010 між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" був укладений договір іпотеки (з урахуванням договору про внесення змін № 10 від 28.04.2014) відповідно до якого даний договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань за договором кредитної лінії № 639 від 23.02.2010 укладеним з Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" та договором кредитної лінії № 23 від 18.06.2011 укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" .

09.12.2016 Банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, базу відпочинку "Чорноморець" розташовану за адресою: Автономна Республіка Крим, Бахчисарайський p., с. Углове, Набережна, будинок 1, в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 639 від 23.02.2010 укладеним Приватним акціонерним товариством "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія", що підтверджується протоколом засідання кредитного комітету Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" № 05.12.2016/168кк/28 від 05.12.2016, рішенням колегіального органу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" № 236-14.1 від 07.12.2016 та випискою по особовим рахункам Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія". Вказані протокол та рішення були додані позивачем до поданої відповіді на відзив.

Стосовно посилань відповідача про вжиття заходів щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія" виробничого обладнання, яке також є предметом застави за вищевказаною кредитною позикою.

У відповіді на відзив позивач вказує про те, що Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" не проводилась робота щодо звернення стягнення на виробниче обладнання в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 23 від 18.06.2011.

Разом з тим, суд вказує, що доказів протилежного відповідачем не надано, та відповідно в матеріалах справи не міститься.

Крім того, у відзиві відповідач також зазначав, що вартість предмету застави, а саме простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" визначена за згодою сторін, а відтак, на переконання відповідача, з метою всебічного і правильного розгляду справи, необхідно визначити їх реальну (справедливу) вартість.

Стосовно таких тверджень відповідача суд вказує, наступне.

Розділом "Визначення термінів" договору застави цінних паперів (прості іменні акції) № 23/3 від 29.04.2015 визначено, що "предмет застави" - прості іменні акції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" у кількості 9 289 509 акцій, номінальною вартістю 1, 00 грн. кожна, на загальну вартість 9 289 509, 00 грн., що складає 74, 3161% статутного капіталу Емітента.

Відповідно до п.п. 2.2.1. договору застави заставодавець зобов'язаний: без попередньої письмової згоди заставодержателя не голосувати за загальних зборах учасників Емітента з питань щодо збільшення статутного фонду Емітента, зміни номінальної вартості акцій Емітента.

Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня згода Банку на зміну номінальної вартості акцій Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" та збільшення статутного фонду третьої особи, то за таких підстав вартість акцій, що є предметом забезпечення не змінились. При цьому, суд вказує, що докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Що стосується посилань третьої особи стосовно того, що у разі переходу права власності на акції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" до позивача буде порушено передбачене чинним законодавством України та Статутом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" переважне право акціонерів Товариства на придбання акцій, що відчужуються його акціонерами, то суд зазначає наступне.

Так, ч. 8 ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства" закріплено, що у разі виникнення права звернення стягнення на акції приватного акціонерного товариства у зв'язку з їх заставою відчуження таких акцій здійснюється з дотриманням переважного права акціонерів на придбання цих акцій.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства" унормовано, що акціонери приватного акціонерного товариства мають переважне право на придбання акцій, що продаються іншими акціонерами цього товариства, за ціною та на умовах, запропонованих акціонером третій особі, пропорційно кількості акцій, що належать кожному з них. Переважне право акціонерів на придбання акцій, що продаються іншими акціонерами цього товариства, діє протягом двох місяців з дня отримання товариством повідомлення акціонера про намір продати акції, якщо коротший строк не передбачено статутом товариства.

Тобто, положення ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства" регулюють порядок продажу акцій приватного акціонерного товариства, а в даному випадку у разі задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" відбудеться перехід права власності на цінні попери, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" на підставі 4.1. договору застави цінних паперів (прості іменні акції) № 23/3 від 25.04.2015 та положень ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про заставу" та ст. 24, 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Таким чином, викладені вище твердження третьої особи не можуть слугувати (з огляду на встановлені судом обставини підставою) для відмови в позові.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленою позивачем суми пені сплати кредиту, відсотків та штрафу, судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично вірним.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Положення вищезазначеної статті кореспондуються із нормами статті 572 Цивільного кодексу України.

Предметом застави можуть бути нерухоме майно - основні засоби, про що зазначено у стаття 4 Закону України "Про заставу" та стаття 576 Цивільного кодексу України.

Факт порушення зобов'язання з боку позичальника шляхом ухилення від здійснення сплати грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування, комісії та пені підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не спростовані відповідачем.

Із матеріалів справи вбачається, що у Товариства внаслідок неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором утворилась сума заборгованості, яка не день розгляду справи не є погашеною, а зобов'язання за кредитним договором не є припиненим.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України "Про заставу").

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про заставу" та частини 2 статті 590 Цивільного кодексу України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, слід виходити з того, що Банк, у зв'язку із порушенням Товариством договору основного зобов'язання, має право вимагати від заставодавця сплати заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У той же час, слід враховувати, що право звернути стягнення на предмет застави виникло у позивача безпосередньо на підставі договору застави, вказане право має альтернативну природу, оскільки договором передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України.

Частиною 6 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду. На підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Так, інше передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до положень статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону.

Положеннями статті 582 Цивільного кодексу України визначено, що оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Балансова вартість предмету застави станом день розгляду спору становить 9 289 509, 00 грн. та є такою, що погоджена сторонами договору.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню за ціною 9 289 509, 00 грн., тобто за ціною встановленою у договорі застави.

З огляду на викладене вище, та з врахуванням наведених правових норм та встановлених судом обставин та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" задовольнити.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (01010, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 10; ідентифікаційний код 32309445) за договором кредитної лінії № 23 від 18.07.2011 в розмірі 66 344 414, 34 грн. (з яких: заборгованість по тілу кредиту - 22 996 392, 32 грн.; заборгованість по сплаті процентів - 14 847 063, 04 грн.; пеня за невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором нарахована відповідно до п. 5.1. - 9 579 231, 30 грн.; штраф, нарахований відповідно до п. 5.1. кредитного договору - 18 921 727, 68 грн.) перед Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А; ідентифікаційний код 23362711), в межах вартості предмета застави, звернути стягнення на предмет застави: прості іменні акції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс", ідентифікаційний код 30860173, у кількості 9 289 509 акцій, номінальною вартістю 1, 00 грн. кожна, на загальну номінальну вартість 9 289 509, 00 грн., що складає 74, 3161% статутного капіталу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" шляхом набуття Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" предмету застави у власність, із зазначенням вартості предмету застави у розмірі 9 289 509, 00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (01010, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 10; ідентифікаційний код 32309445) на користь Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А; ідентифікаційний код 23362711) витрати по сплаті судового збору в розмірі 139 342 (сто тридцять дев'ять тисяч триста сорок два) грн. 64 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.10.2018

Суддя Д.О. Баранов