РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2018Справа № 912/1135/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс"

до 1)Публічного акціонерного товариства "Омега Банк"

2) Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5"

про визнання договору недійсним

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Надєєва О.О.

від відповідача - 1: не з'явились

від відповідача - 2: Русскіна О.В.

від третьої особи: не з'явились

В судовому засіданні 22.10.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Кіровоградської області звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" до 1) публічного акціонерного товариства "ОМЕГА БАНК", 2) публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного 19.08.2014 між публічним акціонерним товариством "Омега Банк" та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 06-32 кредитна лінія, що поновлюється, з графіком зменшення заборгованості, від 23.05.2006 укладеним між ТОВ "Промтехресурс" та АКБ "ТАС-Комерцбанк" та договорами забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором, а саме іпотечним договором від 24.05.2006, укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ВАТ "Кіровоградське БМУ № 5", посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В. 24.05.2006 та зареєстрований у реєстрі за № 1436.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі в порушення вимог закону та договору № 06-32 від 23.05.2006 уклали спірний договір, оскільки кредитний договір містить умову про обмеження права переведення прав та зобов"язань за договором, в тому числі і по договорам, що забезпечується виконання основного договору, письмовою згодою боржника.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2018 позовні матеріали передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2018 позовні матеріали передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.06.2018.

Через канцелярію суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, оскільки сторони в договорі узгодили обов'язковість згоди позичальника на заміну кредитора в зобов'язанні.

Через канцелярію суду 16.07.2018 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував, посилаючись на ту обставину, що для заміни кредитора у зобов'язанні згода боржника не є обов'язковою, крім того, спірний договір нотаріально посвідчений. Відповідач зазначає, що спірний договір не порушує прав позивача укладений за вільного волевиявлення сторін та згідно чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Ухвалою суду від 25.06.2018 підготовче засідання відкладено до 16.07.2018 та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватне акціонерне товариство "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5".

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкладено підготовче засідання на 06.08.2018.

Через канцелярію суду 23.07.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що в кредитному договорі сторони передбачили, обов'язковість письмової згоди позичальника на укладання правочинів щодо зміни особи кредитора. Позивач наголошує на відсутності доказів нотаріального посвідчення спірного договору, що є обов'язковим у разі передачі зобов'язань за іпотечним договором. Позивач зазначає, що спірний договір порушує його не зважаючи на те, що він не є стороною спірного правочину, оскільки, він мав бажання кредитуватись у конкретному банку.

Через канцелярію суду 06.08.2018 від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу права вимоги від 19.06.2014, оскільки в п. 7.9 договору вказано, що договір укладено у 3 примірниках українською мовою по одному для кожної сторони та 1 для нотаріуса. Відповідач 2 просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові, оскільки спірний договір був укладений 19.06.2014, а тому строк позовної давності сплив 19.06.2017.

Ухвалою суду від 06.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.09.2018.

Через канцелярію суду 05.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив ПАТ "Дельта Банк", в якій заперечує проти обставин щодо нотаріального посвідчення спірного договору, оскільки, вказана обставина не підтверджена будь-якими доказами. Позивач заперечував проти застосування до його вимог строку позовної давності, оскільки, він на його думку не пропущений так як позивач дізнався про його укладення лише у квітні 2018 року в рамках справи про банкрутство.

В судовому засіданні 20.09.2018 оголошено перерву до 08.10.2018.

В судовому засіданні 08.10.2018 оголошено перерву до 22.10.2018.

В судове засідання 22.10.2018 представники відповідача 1 та третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 22.10.2018 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті справи на підтвердження позовних вимог.

Представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені в заявах по суті справи, в спростування позовних вимог.

Відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву; він належним чином повідомлявся про судовий розгляд та про наслідки неявки в судові засідання та наслідки не подання відзиву.

Неявка відповідача-1 та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2006 між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (позивальник) укладено кредитний договір № 06-32 (кредитна лінія, що поновлюється, з графіком зменшення заборгованості) згідно якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 5 від 04.01.2008 розмір кредитної лінії 3216000,00 грн, який змінюється відповідно до графіку, наведеного в додатку №4, що є невід'ємною частиною договору.

Строк користування кредитною лінією: з 23.05.2006 по 23.05.2009 включно з урахуванням графіку (п. 1.3 договору).

Виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою цілісного майнового комплексу будівель, що належать майновому поручителю ВАТ "Кіровоградське будівельно-монтажне управління № 5" та знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Неополимівка, вул. Шахтарська, 3 (п. 5.1.1. договору).

Згідно п. 10.7 договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення кредитної лінії, сплати процентів, комісії, можливих штрафних санкцій і до повного виконання усіх умов цього договору.

Сторонами в подальшому підписано ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема: № 1 від 23.05.2006, № 2 від 17.08.2006, № 3 від 14.11.2006, № 4 від 16.08.2007, № 5 від 14.09.2007, № 5 від 04.01.2008, № 6 від 06.12.2007.

Додатковою угодою № 3 від 14.11.2006 сторони виклали п. 10.3 договору в новій редакції: "Банк не має права повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредитної лінії, третій особі без письмової згоди позичальника. Позичальник не має права повністю або частково уступити свої права та обов'язки по цьому договору іншій особі без попередньої письмової згоди банку. Банк не має права без письмової згоди позичальника укладати договори поруки за зобов'язаннями по цьому договору".

24.05.2006 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством "Кіровоградське будівельно-монтажне управління № 5" (іпотекодавець), що є майновим поручителем за зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (позичальник) по кредитному договору № 06-32 від 23.05.2006 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1436.

Згідно з кредитним договором № 06-32 від 23.05.2006 іпотекодержатель надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 1600000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний у строк до 23.05.2009 включно або в інших випадках, встановлених кредитним договором. повністю погасити позичкову заборгованість перед іпотеко держателем; сплачувати проценти за користування кредитом у терміни і на умовах, визначених кредитним договором; сплатити пеню і штраф у випадках, передбачених кредитним договором. Згаданий кредитний договір № 06-32 від 23.05.2006, а також додаткові угоди до нього, якщо такі будуть укладені між позичальником та іпотекодержателем в тому числі щодо строку виконання зобов'язань, їх суми, та інших умов в подальшому, надалі іменується "основне зобов'язання". Сторони домовились, що іпотека передбачена умовами цього договору розповсюджується на будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням та не потребує державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за цим договором, іпотекою. На забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: цілісний майновий комплекс будівель, що знаходяться в селі Неопалимівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, на вулиці Шахтарській, під номером 3 (предмет іпотеки). Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження предмета іпотеки. Договір діє до виконання позичальником або іпотекодавцем основного зобов'язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку". Усі зміни та доповнення до цього договору дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами. (п. 1, 2, 17 іпотечного договору).

Згідно договору від 17.08.2007 про внесення змін до іпотечного договору сторони за взаємною згодою оцінили предмет іпотеки у розмірі 4569398,98 грн.

19.08.2014 Публічним акціонерним товариством "Омега Банк" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (договір).

В розділі 1 Договору сторони погодили визначення термінів та їх тлумачення, а саме: "права вимоги" означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення;

"договір забезпечення" означає кожний договір застави та/або договір поруки та/або іпотечний договір, якщо такі укладались;

"іпотечний договір" означає кожний з іпотечних договорів, якщо такий укладався, з усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до них (якщо такі є), які зазначені в акті приймання-передачі прав вимоги;

"Кредитний договір" означає кожний договір про надання кредиту у будь-якій формі між позичальником та продавцем у якості кредитора, зазначений у додатку 1 (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), разом із усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до нього (якщо такі є).

"загальна купівельна ціна" є сумою всіх купівельних цін за права вимоги, зазначених у додатку і та становить 10984948,14 грн.".

Відповідно до п. 2.1 договору продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

У пункті 2.3 договору сторони передбачили, що права вимоги від продавця до покупця (далі - відступлення) та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до п. 3.1 договору за продаж (відступлення) продавцем прав вимоги за цим договором покупець зобов`язаний сплатити продавцю загальну купівельну ціну у дату підписання.

Цей договір набирає чинності у момент його підписання сторонами залишатиметься чинним до моменту виконання сторонами своїх обов'язків за ним у повному обсязі. Сторони домовились, що покупець зобов'язаний надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, в порядку, встановленому чинним законодавством (п. 7.1, 7.7 договору).

Згідно акту приймання-передачі прав вимоги від 19.08.2014 сторони підтвердили, що згідно пункту 2.3 договору (купівля-продаж) продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення. Акт підписаний та скріплений печатками обох контрагентів.

Згідно додатку № 1 до договору від 19.08.2014 продавцем було в тому числі передано покупцю право вимоги за кредитним договором № 06-32 від 23.05.2006.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тими обставинами, що договір купівлі-продажу прав вимоги не був посвідчений нотаріально, хоча за ним передавались зобов'язання за іпотечними договорами, а тому нотаріальна форма для такого виду правочину є обов'язковою в силу закону та тією обставиною, що договір укладений без письмової згоди позивальника, яка є обов'язковою згідно умов кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем-1.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання його недійсним, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Так, у силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що п. 10.3 кредитного договору № 06-32 від 23.05.2006 сторони передбачили, що банк не має права повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредитної лінії, третій особі без письмової згоди позичальника. Позичальник не має права повністю або частково уступити свої права та обов'язки по цьому договору іншій особі без попередньої письмової згоди банку. Банк не має права без письмової згоди позичальника укладати договори поруки за зобов'язаннями по цьому договору.

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони скористались наданим ст. 516 ЦК України правом та погодили для себе обов'язковість письмової згоди позичальника для укладення правочинів за якими відступаються права та зобов'язання за кредитним договором. Отже сторони визнали для себе обов'язковою письмову згоду позичальника для укладення правочинів щодо заміни кредитора.

Сторонами не заперечується та обставина, що письмова згода позивача на укладення спірного правочину не була отримана.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, в момент вчинення правочину, договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014, не було дотримано норм чинного законодавства, зокрема ст. 516, 629 ЦК України, щодо отримання письмової згоди позичальника на укладення спірного договору, що є підставою для визнання його недійсним в частині.

Відповідно до постанови Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 826/6071/16 обмеження і обов'язки випливають, як із законів, так і договору, що є категорією цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань (див. рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005).

Отже, суд вважає вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014 укладеного між Публічним акціонерним товариством "Омега Банк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 06-32 (кредитна лінія, що поновлюється, з графіком зменшення заборгованості) від 23.05.2006, укладеним між ТОВ "Промтехресурс" та АКБ "ТАС-Комерцбанк".

Твердження відповідача з приводу того, що спірний договір був нотаріально посвідчений спростовується наступним.

Згідно ч. 1 глави 9, ч. 1, 3 глави 10, глави 11 "Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затверджений наказ Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі, заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. При посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів тощо на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи. Вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 N 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за N 1318/18613. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

На копіях спірного договору, що були надані до суду відсутні обов'язкові атрибути, що підтверджують його нотаріальне посвідчення. Зокрема відсутні відомості щодо реєстрації нотаріальної дії по посвідченню спірного договору і відповідно відсутній номер за яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі; договір вчинений не на бланку; відсутні відомості про нотаріуса, який посвідчував договір та відсутній його посвідчувальний напис.

Отже, відповідач жодними доказами не підтвердив тих обставин, що спірний договір був посвідчений нотаріально, а пункти договору, в яких зазначено про надання примірника договору нотаріусу не є доказом, що підтверджують нотаріальне посвідчення правочину (вчинення нотаріальної дії). Крім того, в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 по справі № 910/459/16, яке набрало законної сили, за позовом Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання правочину недійсним не встановлено обставин, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014 був посвідчений нотаріально, як зазначав відповідач.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судом досліджено додаток до договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014 та встановлено, що право вимоги за іпотечним договором від 24.05.2006 укладеним між АКБ "Тас-Комерцбанк" та ВАТ "Кіровоградське будівельно-монтажне управління № 5", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1436 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-32 від 23.05.2006 AT "Дельта Банк" передано не було. Крім того, з аналізу ст. 24 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що щодо відступлення права вимоги за іпотечним договором вчиняється окремий правочин, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Суд наголошує, що ним оцінюється дійсність спірного правочину не вцілому, а у межах заявленого позову, що є предметом дослідження у даній справі. Оскільки, нотаріальне посвідчення договору є обов'язковим тільки для договорів за якими відступається право вимоги за іпотечним договором. З огляду на встановлені судом обставини, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору не впливає на його дійсність, оскільки, для відчуження прав вимоги за кредитним договором. правочин по відчуженню укладається в тій самій формі, що і договір з якого виникає право вимоги. Оскільки, кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, то і для спірного договору нотаріальна форма правочину не є обов'язковою і відповідно укладення спірного правочину у простій письмовій формі не порушує норми чинного законодавства та не є підставою для недійсності правочину.

Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (чинного на момент укладення спірного договору) документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

На підставі аналізу пунктів 37 Порядку № 868, суд дійшов висновку, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 826/6071/16.

Однак спірний правочин не є договором, в розумінні Порядку № 868.

Оскільки, судом встановлено обставини, що право вимоги за іпотечним договором не було передано на підставі спірного договору, то відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Щодо заяви відповідача про застосування строків давності, в зв'язку з тим, що спірний правочин укладено 19.08.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач вказує, що йому стало відомо про укладення спірного правочину лише у квітні 2018 року, після того, як відповідач-2 звернувся в рамках справи про банкрутство іпотекодержателя, з заявою заставного кредитора.

Суд зазначає, що позивач не є стороною спірного договору. Доказів того, що відповідач-2 згідно вимог спірного договору повідомив позивача про перехід до нього права вимоги суду не надано. Крім того, відповідач-2 і не вказував, що відповідне повідомлення було. Також суд зауважує, що відповідачі не надали доказів того, що позивачу було відомо про укладення спірного правочину до квітня 2018 року.

Отже, для позивача перебіг строку позовної давності почався з квітня 2018 року, коли він дізнався про укладення відповідачами спірного правочину, а тому загальний трирічний строк позовної давності не був пропущений позивачем і суд відмовляє відповідачу-2 у його застосуванні.

Щодо посилання відповідача, що спірний правочин, не порушує прав та законних інтересів позивача, суд зазначає, що оскільки, сторони виклали п. 10.3 кредитного договору в редакції, яка передбачала обов'язковість письмової згоди на укладення відповідних правочинів, значить ця умова договору є обов'язковою для виконання сторонами і її порушення є неналежним виконанням договору, що порушує права та законні інтереси сторони договору, якою є позивач.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

В порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 19.08.2014 між Публічним акціонерним товариством "Омега Банк" () та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (), в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 06-32 (кредитна лінія, що поновлюється, з графіком зменшення заборгованості) від 23.05.2006, укладеним між ТОВ "Промтехресурс" та АКБ "ТАС-Комерцбанк".

В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (25006, м. Кропивницький, вул. Перспективна, 50, 6) до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18В, ) та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Шорса, 36Б, ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного 19.08.2014 між Публічним акціонерним товариством "Омега Банк" () та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (), щодо передачі прав вимоги за договорами забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-32 (кредитна лінія, що поновлюється, з графіком зменшення заборгованості) від 23.05.2006, а саме іпотечним договором від 24.05.2006, укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" () та ВАТ "Кіровоградське БМУ № 5 (), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В. 24.05.2006 та зареєстрований в реєстрі за № 1436 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (25006, м. Кропивницький, вул. Перспективна, 50, 6) судовий збір у розмірі 440 (чотириста сорок) грн 50 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Шорса, 36Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (25006, м. Кропивницький, вул. Перспективна, 50, 6) судовий збір у розмірі 440 (чотириста сорок) грн 50 коп.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 02.11.2018

Суддя І.В.Усатенко