ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/157/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" ,

представник позивача - Чорноткач Н.З. - адвокат (посвідчення від 13.12.2017 НОМЕР_1) ,

відповідач - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк",

представник відповідача - Опанасик В.В. - адвокат (посвідчення від 24.12.2016 НОМЕР_2),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра Трейдінг",

представник третьої особи - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" (далі - Товариство)

на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2018 (суддя Сташків Р.Б.) та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 (головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г. і Пономаренко Є.Ю.)

за позовом Товариства

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк)

про розірвання договору поруки,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра Трейдінг" (далі - Підприємство).

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про розірвання з 04.11.2016 укладеного між позивачем та відповідачем договору поруки від 26.10.2016 №4П15087И/П (далі - Договір поруки).

Позов мотивовано тим, що відповідач на порушення умов Договору поруки не передав позивачу у встановлений договором строк документи, що підтверджують обов'язки Підприємства за кредитним договором, чим позбавив позивача права звернутись до інших заставодавців Підприємства та істотно погіршив фінансово-майновий стан позивача, адже для виконання обов'язку поручителя ним було залучено кредитні кошти та надано забезпечення такого кредиту. Тому, на думку позивача, Договір поруки підлягає достроковому розірванню, оскільки позивач позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору поруки та зазнав значних збитків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018, у позові відмовлено.

Рішення попередніх судових інстанцій мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки Товариством не доведено "істотного порушення" Банком умов Договору поруки та не доведено наявності підстав, передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для розірвання Договору поруки.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Товариство звернулося з касаційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є незаконними та необґрунтованими, прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а саме частини першої статті 512, частини першої статті 514, статті 517, частин першої та другої статті 556, статті 651 ЦК України, частин першої та другої статті 74 ГПК України, частини першої статті 55 Конституції України, - та просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно з доводами касаційної скарги:

- висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з відповідною вимогою про надання документів, необхідних для переходу прав кредитора, а також на підтвердження наявності відмови відповідача від виконання вказаного обов'язку суперечать нормам процесуального та матеріального права, принципам судочинства про докази та доказування, є необґрунтованими та незаконними, оскільки жодного застереження щодо наявності у позивача обов'язку звертатися до відповідача з відповідною вимогою про надання документів Договір поруки не містить, не визначено таких вимог й нормами чинного законодавства;

- допущення відповідачем порушення умов договору поруки та прав позивача є очевидними, а право позивача на захист своїх прав є беззаперечним;

- шкода, заподіяна відповідачем позивачу внаслідок істотних порушень умов договору, є очевидною;

- апеляційний господарський суд безпідставно дійшов висновку, що позивачем не доведено повного виконання ним своїх зобов'язань як поручителем, що могло б бути підставою для переходу до нього права кредитора.

У відзиві на касаційну скаргу Банк заперечує проти доводів касаційної скарги зазначаючи, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні наявних у справі доказів, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача, наведені у касаційній скарзі, є надуманими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, - і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у справі №910/157/18 - без змін.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, таке.

Відповідно до умов Договору поруки:

- Товариство (поручитель) поручилося перед кредитором (Банком) за виконання Підприємством (боржником) його зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015 №4П15087И (далі - Кредитний договір) з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору (пункт 1);

- поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (пункт 3);

- у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та в сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору (пункт 4);

- у випадку невиконання боржником обов'язку кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання (пункт 5);

- поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж п'яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 цього договору (пункт 6);

- у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого пунктом 6 цього договору, кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку в Банку. Договірне списання грошових коштів оформлюється меморіальним ордером, у призначенні платежу якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору (пункт 7);

- до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (пункт 8);

- кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж п'яти робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором (пункт 10);

- дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін (пункт 14).

За твердженням позивача, він на підставі платіжного доручення від 27.10.2016 № 1670 виконав обов'язки боржника (Підприємства) за Кредитним договором, згадана копія платіжного доручення залучена до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, позивач посилався на те, що відповідач, всупереч пункту 10 Договору поруки, не передав впродовж п'яти робочих днів Банку з моменту виконання Товариством обов'язків боржника належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором, чим позбавив позивача права звернутись до інших заставодавців Підприємства та істотно погіршив фінансово-майновий стан позивача, адже для виконання обов'язку поручителя ним було залучено кредитні кошти та надано забезпечення такого кредиту. Таким чином, на думку позивача, вказане порушення відповідачем умов Договору поруки є істотним, тому Договір поруки підлягає достроковому розірванню на підставі статті 651 ЦК України, оскільки позивач позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору поруки та зазнав значних збитків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції виходили з того, що: позивачем, не надано доказів істотного порушення відповідачем умов Договору поруки, яке завдало шкоди позивачу, як і не надано доказів того, що саме внаслідок шкоди, завданої цим порушенням, позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував, укладаючи Договір поруки; відтак позивачем не доведено наявності підстав для розірвання Договору поруки відповідно до статті 651 ЦК України, а, отже, і обґрунтованості своїх позовних вимог; крім того, якщо позивач вважає, що його права, обумовлені пунктом 10 Договору поруки, порушені відповідачем, він не позбавлений права на звернення до суду з окремим позовом про зобов'язання відповідача вчинити дії з передачі відповідачу відповідних документів або звернутися до боржника з регресним позовом про стягнення коштів, і в ньому порушувати питання про витребування необхідних доказів.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ЦК України:

- зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина перша і друга статті 509);

- за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553);

- у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554);

- після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частини перша та друга статті 556);

- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частини перша та друга статті 651).

Сторони у Договорі поруки обумовили, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за їх письмовою згодою.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених статтею 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з'ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам спірного договору та врахувавши положення законодавства, які регулюють порядок розірвання договору за рішенням суду за ініціативою однієї зі сторін, не встановили існування обставин, які передбачали б можливість розірвання Договору поруки з підстав, заявлених у позові, та які свідчили б про істотність порушення відповідачем умов договору в розумінні положень частини другої статті 651 ЦК України.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що наявність складових елементів правопорушення, з якими законодавство пов'язує виникнення збитків (протиправна поведінка, розмір збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками, вина) позивачем також не обґрунтована.

Враховуючи наведені положення законодавства і обставини встановлені судами, та зважаючи, що позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог про розірвання Договору поруки з заявлених ним мотивів, Касаційний господарський суд вважає, що господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про розірвання Договору поруки.

Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін як таких, що ухвалені з додержанням наведених у цій постанові норм матеріального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Доводи, які наведені Банком у відзиві на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення попередніх інстанцій, витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у справі № 910/157/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков