ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р. Справа №909/51/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-керівник;

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації, м.Івано-Франківськ, вих. № 1977/01-07 від 09.08.2018

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 (суддя Шкіндер П.А., м.Івано-Франківськ) про розстрочення виконання судового рішення

у справі № 909/51/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Мега-Пауер-Буд, м.Івано-Франківськ,

до відповідача: Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації, м.Івано-Франківськ,

про: стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 у справі №909/51/17 (суддя Шкіндер П.А.) в задоволенні заяви Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації про розстрочення виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження таких обставин, що унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення. Наведені відповідачем доводи щодо важкого фінансового стану, відсутності коштів та наявність боргів не можуть бути виключними обставинами, які б були підставою згідно п.5 ст.331 ГПК України для розстрочення боргу.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018, відповідач подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 у справі № 909/51/17, та прийняти нове рішення яким заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 задоволити повністю, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали відповідач вважає наступні:

суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації є органом державної влади, а отже відповідно до ст.3 Закону України ,,Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Оскільки Департамент є бюджетною установою і фінансування обєкта здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету, то заборгованість за рішенням суду від 28.02.2017 зареєстрована в органах Державної казначейської служби України по КПКВ 240601 КЕКВ 3122. Однак, кошти з обласного бюджету на вказані цілі не поступали у звязку із відсутністю бюджетних призначень, що унеможливлює виконання судового рішення.

Також скаржник зазначає, що пунктом 25 ,,Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, визначено можливість прийняття органами місцевого самоврядування окремих бюджетних програм для забезпечення виконання рішення суду. Однак на даний час, як зазначає апелянт, така програма не прийнята.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі просить взяти до уваги той факт, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки намагається знайти законний спосіб, який би забезпечив виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку, підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2018 справу №909/51/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_3, суддям Данко Л.С. та Плотніцькому Б.Д..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 у справі №909/51/17 та надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 19.09.2018 справу № 909/51/17 призначено до розгляду на 03.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України від 28.09.2018 №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 в газеті Голос України №185 (6940) було опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 справу №909/51/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4, суддям Хабіб М.І. та Орищин Г.В..

Ухвалою суду від 11.10.2018 прийнято справу № 909/51/17 до провадження Західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Хабіб М.І. та призначено розгляд апеляційної скарги Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації в судовому засіданні 30.10.2018.

Представник позивача в судове засідання 30.10.2018 зявився, проти вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 30.10.2018 не зявився, подав клопотання про розгляд даної справи без участі повноважного представника. (вих. № 2142/01-07 від 23.10.2018)

Згідно ч.1 статті 222 ГПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео-та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.10.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

з встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018, вирішено стягнути з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Буд-Енерго-Стандарт-3406 641,69 грн. основного боргу, 45 4291,79 грн.-3 % річних, 34 08820,19 грн.-інфляційних втрат та 109043,69 грн. судового збору.

10.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Буд-Енерго-Стандарт та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Мега-Пауер-Буд укладено договір про відступлення права вимоги за договором підряду №23 від 14.10.2011.

Ухвалою суду від 02.04.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Мега-Пауер-Буд про заміну сторони стягувача від 05.03.2018 задоволено, змінено стягувача щодо виконання наказу №225 від 14.03.2017 виданого на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17.

26.06.2018 Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 року у справі № 909/51/17 на один рік, в обґрунтування якої послався на важке фінансове становище, відсутність коштів та наявність боргів.

Як вбачається із матеріалів справи, до поданої заяви відповідачем не долучено жодних документів на підтвердження викладеного у ній.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення міститься в статті 33 Закону України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, заявником жодним чином не підтверджується наявність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду, а також не надано жодних доказів, які свідчили б про обставини, на які заявник посилається у поданій заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд враховує, що:

1) виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Окрім того, суд враховує те, що існування заборгованості, підтверджене обовязковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

В даному випадку зазначення боржником в підтвердження поважності причин відсутність коштів, важкий фінансовий стан є недостатніми підставами відстрочення виконання рішення суду, оскільки судом першої інстнцїі правильно враховано інтереси іншої сторони спору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що врахування лише фінансового становища боржника, без інтересів кредитора не буде дотримано балансу інтересів останнього.

За таких умов, суд першої інстанції, правильно зясував характер спірних правовідносин та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про відстрочення на один рік виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17.

Поряд з тим, відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/51/17 ухвалено 28.02.2017. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість розстрочення виконання рішення на один рік згідно приписів ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Трактування скаржником даної норми, а саме, що відстрочення виконання рішення суду може тривати до одного року з моменту постановлення ухвали суду про задоволення відповідної заяви, не заслуговує на увагу, оскільки вказана норма чітко встановлює, що такий строк не може перевищувати одного року саме з дня ухвалення такого рішення.

Беручи до уваги вищенаведене, обставин, які передбачені ч.3, п. 2, 3 ч. 4 ст. 331 ГПК України апеляційним господарським судом не встановлено, а тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2018р. у справі № 909/51/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 5 листопада 2018 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.

суддя Хабіб М.І.