ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Справа №902/172/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

позивача: прокурор Кондратюк А.В., посвідчення (№026596 від 30.05.2014 року)

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни на рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18

за позовом Заступника прокурора Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Калинівської міської ради

до фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни

про стягнення 59078,97 грн. збитків, завданих внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18 позов Заступника прокурора Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Калинівської міської ради до фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни про стягнення 59078,97 грн. збитків, завданих внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, задоволено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, як то: факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що виявився у тривалому використанні фізичною особою - підприємцем Майбородою О.Г. земельної ділянки площею 0,1100 га по АДРЕСА_1 без договору оренди, що призвело до наявності збитків у позивача; причинний зв'язок між збитками і протиправною поведінкою відповідача, оскільки використання земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення, позбавило позивача, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді місцевого податку (земельного податку).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до рішення Калинівської міської ради №298 від 26.09.2013 року відповідачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтованим розміром 1.1100 га., по АДРЕСА_1.

Тобто, відповідачу був наданий тільки дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою і вказана тільки орієнтовна площа земельної ділянки.

На даний час технічна документація не виготовлена і межі земельної ділянки не встановлені, а тому не можна стверджувати, що що відповідач використовує земельну ділянку площею 0.1100 га.

Крім того, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру суб'єктом речового права (права оренди) на земельну ділянку є ФОП Картич Павло Степанович.

Також апелянт посилається на те, що прокурор безпідставно звернувся до суду з позовом в інтересах Калинівської міської ради, оскільки не навів передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися за захистом до суду інтересів держави.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни на рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акту здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни на рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/172/18 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 року прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни на рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. та призначено її до розгляду на 05 листопада 2018 р.

У відзиві на апеляційну скаргу Калинівська місцева прокуратура заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 05.11.2018 року прокурор заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник Калинівської міської ради та представник фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили. Про час, місце і дату судового засідання сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, відзив на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування будівлі теплиці від 20.06.2013р., громадянин Катрич Павло Степанович, як дарувальник, передав безоплатно у власність громадянці Майбороді Олені Григорівні, як обдарованій, будівлю теплиці площею 234 кв.м., що становить 103/1000 часток виробничих будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З умов договору вбачається, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом Держземагенства у Калинівському районі Вінницької області за № НВ 013, земельна ділянка, на якій розташовано предмет договору, має площу 0,1100 га та кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 59, т.1).

Відповідно до договору оренди землі №190 від 26.10.2010 року укладеного між Калинівською міською радою та фізичною особою - підприємцем Катричем Павлом Степановичем, останньому було передана в оренду земельна ділянка площею 0,1100 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на 10 років.

Одержавши у власність відповідно до договору дарування від 20.06.2013р. будівлю теплиці фізична особа - підприємець Майборода О.Г. 29.08.2013р. звернулась із заявою на ім'я міського голови міста Калинівка, в якій просила дати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1100 га по АДРЕСА_1, для обслуговування будівлі теплиці.

В даній заяві фізична особа - підприємець Майборода О.Г. також вказала, що земельна ділянка, яка надавалась попередньому користувачу для обслуговування даної будівлі, вже формувалась і її межі вже встановлювалися в натурі (а.с. 58, т.1).

Відповідно до рішення 25 сесії Калинівської міської ради 6-го скликання №298 від 26.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" фізичній особі - підприємцю Майбороді O.Г. наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1100 га в АДРЕСА_1, для комерційного використання (обслуговування викупленої будівлі теплиці) (а.с 28, т.1).

17.01.2014р. Калинівська міська рада звернулась до фізичної особи - підприємця Майбороди О.Г. з листом за № 02-12-69, в якому повідомила, що фізична особа - підприємець Майборода О.Г. має сплатити плату за користування земельною ділянкою (земельний податок) та оформити в місячний термін правовстановлюючі документи (договір оренди) на неї (а.с. 29, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець Майборода О.Г. технічної документації не виготовила, договору оренди землі з Калинівською міською радою не укладала, в зв'язку з чим актом №5 та протоколом № 2 від 20.10.2017р. засідання Комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам було підтверджено факт використання гр. Майбородою О.Г. земельної ділянки площею 1100 кв.м., яка розташована на території Калинівської міської ради без правовстановлюючих документів та розмір збитків завданих місцевому бюджету за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. в розмірі 59 078,97 грн. (а.с. 22, 23,26, т.1).

Згідно наявного в матеріалах справи "розрахунку збитків місцевого бюджету у вигляді упущеної вигоди в розмірі орендної плати за землю з гр. Майбороди Олени Григорівни за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.", сума збитків обрахована виходячи із того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 65 6432,86 грн., відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.02.2017р. (а.с. 31, т.1)

Сума збитків за кожний рік складає 19692 грн. 98 коп. (656432.86 х 3 % = 19 692 грн. 98 коп.), відповідно за 3 роки сума збитків дорівнює 59078 грн. 97 коп.

Відповідач у період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. не сплачувала плату за користування земельною ділянкою.

З витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) площею 1100 м.кв. вбачається, що вартість земельної ділянки складає 65 6432,86 грн. (а.с. 110, т.1).

Рішенням Калинівської міської ради 28 сесії 6 скликання від 30.01.2014р. №11 було встановлено розмір орендної плати та плати за встановлення особистих сервітутів за земельні ділянки комунальної власності в межах населених пунктів Калинівської міської ради.

В пункті 2.4 Порядку встановлення розмірів орендної плати та плати за встановлення особистих сервітутів за земельні ділянки комунальної власності в межах населених пунктів Калинівської міської ради (додаток 1 до рішення 28 сесії 6 скликання від 30.01.2014р. №11) визначено, що розмір орендної плати (плати за встановлення особистого строкового сервітуту) за земельні ділянки, що передані для комерційних потреб встановлюються відповідно до чинного законодавства і не можуть бути меншим від мінімального встановленого розміру - трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

22.01.2015 року 36 сесією 6 скликання Калинівської міської ради прийнято рішення №5, яким внесено зміни до рішення 28 сесії 6 скликання від 30.01.2014р. №11.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем також не було подано до Калинівської міської ради документів, необхідних для оформлення права землекористування.

Про прийняття відповідного рішення та необхідність відшкодування збитків відповідачу було доведено до відома рекомендованим повідомленням, яке вручено ФОП Майбороді О.Г. 18.01.2018р. (а.с. 32, т.1).

Фізичною особою - підприємцем Майбородою О. Г. збитки в добровільному порядку відшкодовані не були, що стало підставою для звернення Калинівської місцевої прокуратури з позовом до суду.

Рішенням господарського суду Вінницької області позовні вимоги Калинівської місцевої прокуратури задоволено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, чи зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як вже зазначалося вище, ФОП Майборода О.Г. став власником будівлі теплиці площею 234 кв.м., що становить 103/1000 часток виробничих будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, шо після виникнення права власності на об'єкт нерухомості відповідач не звільнявся від необхідності оформити право на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018р. у справі №904/11577/16.

Однак, в супереч вимогам Закону відповідач за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 р., не вчиняв жодних дій щодо виготовлення технічної документації, а також не уклав договір оренди, не зважаючи на те, що у нього був такий обов'язок.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази оформлення відповідачем у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 0,1100 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору оренди землі №190 від 26.10.2010 року укладеного між Калинівською міською радою та Фізичною особою - підприємцем Катричем П.С., передана у останнього в оренді строком на 10 років (а.с. 120 - 122).

Відповідно до договору дарування будівлі теплиці від 20.06.2013р. громадянин Катрич Павло Степанович, як дарувальник, передав безоплатно у власність громадянці Майбороді Олені Григорівні, як обдарованій, будівлю теплиці площею 234 кв.м., що становить 103/1000 часток виробничих будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У договорі дарування зазначено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом Держземагенства у Калинівському районі Вінницької області за № НВ 013, земельна ділянка, на якій розташовано предмет договору, має площу 0,1100 га та кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 59, т.1).

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачу була подарована теплиця на земельній ділянці, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №113287240 від 08.02.2018р. (а.с. 33, т.1).

Враховуючи, що фізична особа - підприємець Майборода О.Г. є власником нерухомої споруди - теплиці, розташованої на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності міста Калинівка Вінницької області, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача щодо невикористання ним земельної ділянки площею 0,1100 га по АДРЕСА_1.

У постанові від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 (п. 3.7).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням речі або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. При цьому для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) також необхідним є встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. "д" ст. 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом ст. 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам земель та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993р., власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Зазначений Порядок визначає, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Де неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

З матеріалів справи вбачається, що після реєстрації права власності (20.06.2013р.) на будівлю теплиці, договору оренди на земельну ділянку під нею та прилеглу територію укладено не було, а отже земельна ділянка площею 0,1100 га по АДРЕСА_1, використовується фізичною особою - підприємцем Майбородою О.Г. за відсутності правовстановлюючих документів.

Таким чином, відповідачем з часу отримання у власність вищевказаного нерухомого майна та до 06 квітня 2018 року (дати звернення прокурора з позовом до суду) не оформлено право користування комунальною земельною ділянкою площею 0,1100 га по АДРЕСА_1, яка використовуються відповідачем для задоволення потреб (використання належної на праві власності теплиці).

Розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації від 07.12.2017р. за №365 було затверджено акти № 1-5 від 20.10.2017р. складені Комісією по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам (а.с. 21).

Вказане розпорядження у встановленому порядку відповідачем не оскаржене та не визнано незаконним, як і дії посадових осіб комісії щодо визначення розміру збитків.

Розмір збитків при використанні земель без оформлення правовстановлюючих документів (договорів оренди), дорівнює земельному податку (3% від нормативної грошової оцінки).

Отже, неоформлення документів на право користування земельною ділянкою площею 0,1100 га по АДРЕСА_1, виникло з вини відповідача внаслідок його бездіяльності, що свідчить про протиправну поведінку землекористувача та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та майновою шкодою.

А тому, використовуючи землю без належних правовстановлюючих документів, відповідач порушив право позивача на отримання прибутку, який він міг би отримати, за умови своєчасного і належного оформлення відповідачем права користування. Доходи ж, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, визначені п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, як збитки.

Відповідачем не надано доказів та не наведено об'єктивних обставин або перешкод для укладення передбачених нормами земельного законодавства договору оренди земельної ділянки площею 0,1100 га по АДРЕСА_1, а також обставин, які б підтверджували вчинення ним дій, спрямованих на укладення такого договору, оскільки саме на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання вказаного обов'язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а тому позивач має право на їх відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи Розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації від 07.12.2017р. за №365 було затверджено акти № 1-5 від 20.10.2017р. складені Комісією по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам (а.с. 21).

Вказане розпорядження у встановленому порядку відповідачем не оскаржувались.

Розмір збитків при використанні земель без оформлення правовстановлюючих документів (договорів оренди), дорівнює земельному податку (3% від нормативної грошової оцінки).

Відповідно до розрахунку розміру збитків за період використання з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. загальна сума неодержаного доходу від орендної плати за землю складає 59 078,97 грн.

Відповідно до ст. 14 (п. 14.1.147) Податкового Кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Тобто, вказаною статтею плата за землю може сплачуватись як у вигляді земельного податку, так і орендної плати.

Здійсниіши перевірку, колегія суддів дійшла висновку, що розмір збитків розрахований позивачем за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. по земельній ділянці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є правильним та обгрунтовано стягнутим судом першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на те, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру суб'єктом речового права (права оренди) на земельну ділянку є ФОП Картич Павло Степанович, колегія суддів зазначає наступне.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Положеннями статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З вище викладеного вбачається, що саме на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій з оформлення права користування землею, а тому посилання апелянта на те, що він не є суб'єктом речового права (права оренди) на земельну ділянку колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо посилань апелянта, що прокурор безпідставно звернувся до суду з позовом в інтересах Калинівської міської ради, оскільки не навів передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися за захистом до суду інтересів держави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, прокурором позовній заяві зазначено, що необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена тим, що посадові особи Калинівської міської ради тривалий час не зверталися до суду з приводу стягнення з ФОП Майбороди О.Г. збитків, завданих внаслідок неодержання доходів за час тимчасового використання земельної ділянки, у зв'язку з чим порушуються економічні інтереси держави та територіальної громади міста.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" визначено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на викладене, захист інтересів територіальних громад і нормального функціонування місцевого самоврядування є прямим обовязком саме держави. При цьому несплата відповідачем коштів за використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування, своєчасного та в повному обсязі надходження доходів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.

Оскільки Калинівською міською радою самостійно заходи представницького характеру на усунення наведених порушень не вживалися, колегія суддів вважає що пред'являючи зазначений позов до суду, прокурором дотримано вимоги ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч.ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України.

А тому, посилання апелянта, що прокурор безпідставно звернувся до суду з позовом в інтересах Калинівської міської ради колегією суддів не приймається до уваги.

Інші доводи апелянта, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками господарського суду Вінницької області викладеними у рішенні від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Майбороди Олени Григорівни на рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 27.07.2018 р. у справі №902/172/18 залишити без змін.

3. Справу №902/172/18 повернути до господарського суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "07" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.