РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2018Справа № 910/11504/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 972,04 грн., за участю представників позивача - Безпалюка О.Л., довіреність № 14-72 від 14.04.17 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом позивача до відповідача про стягнення 93,78 грн. 3% річних та 878,26 грн. пені за договором №897/14-ТЕ-12 від 26.12.2013 року на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 10.10.2018 року.

10.10.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він, вказує на те, що населення несвоєчасно розрахується за поставлений газ (теплову енергію), у зв'язку із чим відповідач в частині надання послуг теплопостачання є збитковим підприємством, при цьому на час вирішення спору основний борг за договором від 26.12.2013 № 897/14-ТЕ-12 повністю ним погашений, а тому з посиланням на пункт 1 статті 233 Господарського кодексу України відповідач просить суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 90%.

10.10.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.10.2018 року.

24.10.2018 року представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Відповідач у справі був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №5» (покупець) було укладено договір № 897/14-ТЕ-12 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

За умовами п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану / з правом власності на газ.

Згідно п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 118,974 грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 гри. (одна тисяча триста дев'ять грн. 20 коп.).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Поясненнями позивача, частково відповідача (які викладені ним у відзиві), актами приймання-передачі від 31.01.2014 року на суму 49 513,95 грн., від 28.02.2014 року на суму 42 32,18 грн., від 31.03.2014 року на суму 18 920,55 грн., від 30.11.2014 року на суму 15 770,62 грн., від 31.12.2014 року на суму 24352,43 грн. підтверджується факт поставки позивачем відповідачеві товару згідно умов договору на загальну суму 150 789,73 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки відповідачеві товару за договором, а останній не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати даного товару у строк визначений п. 6.1. договору.

Доказів сплати зазначеної заборгованості у строки, що визначені умовами п. 6.1. договору, відповідачем суду не надано.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем, у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати товару, позивачем нараховано відповідачеві 93,78 грн. 3% річних.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, і тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 93,78 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості» пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. договору у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого природного газу у строк визначений п. 6.1. договору, позивачем нараховано пеню на загальну суму 878,26 грн.

Суд приймає до уваги посилання відповідача на доводи, що викладені у відзиві на позов, у яких відповідач просить суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 90%.

За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Так, судом враховано ступінь виконання відповідачем зобов'язання та досліджено причини такого невиконання у строк визначений його умовами, водночас відповідачем, в розумінні ч. 1. ст. 233 Господарського кодексу України не доведено суду наявності підстав для зменшення розміру неустойки за невиконання зобов'язання у строк визначений умовами договору, а тому клопотання відповідача про зменшення пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 878 грн. 26 коп. пені також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; код 20077720) 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 26 коп. пені, 93 (дев'яносто три) грн. 78 коп. 3% річних та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 29.10.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна