Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" жовтня 2018 р. Справа № 906/112/18.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву ДП "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Дочірнього підприємства "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

про стягнення 2312843,16 грн.

за участю: представника заявника: ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 05.03.18.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.05.2018 стягнуто з Дочірнього підприємства "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 2312345,92 грн. нарахованих платежів та 34685,19 грн. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 рішення господарського суду Житомирської області у справі №906/112/18 від 29 травня 2018 року залишено без змін.

На виконання рішення суду 26.09.2018 видано наказ.

22.10.2018 на адресу господарського суду надійшла заява від ДП "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду в повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

Стягувач повноважного представника в судове засідання не направив. 31.10.2018 останнім на електронну адресу суду направлено лист №ДН-5-ДНЮ/218, згідно якого стягувач заперечує проти розстрочення виконання рішення суду у даній справі та просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви.

Розглянувши заяву боржника, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов'язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Приписами статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З аналізу вищенаведеного суд вбачає, що розстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, законодавець пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Заява боржника мотивована тим, що у нього відсутня необхідна сума коштів на рахунках, її разова сплата призведе до зупинки господарської діяльності підприємства. Просить врахувати, що додаткові витрати, понесені позивачем не з вини заявника. Вказав, що відсутність його вини затримці вагонів було доведено при розгляді Житомирським апеляційним адміністративним судом справи № 806/1308/17.

Крім того, зазначає, що станом на подання заяви на виконанні перебуває постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі № 906/119/18, якого присуджено стягнено з відповідача на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" 4604812,42 грн.

Вважає, що одночасне виконання боргових зобов'язань, призведе до зупинення з боку боржника виплат заробітної плати працівникам, неможливість ведення лісозаготівельних робіт, придбання пального та мастильних матеріалів і електроенергії для забезпечення виробничого процесу.

На підтвердження викладених обставин боржником додано копії судових рішень, копію балансу станом на 30.06.2018, копію звіту про фінансові результати підприємства за 1 півріччя 2018 року, бухгалтерські довідки про доходи та витрати підприємства (а.с. 149-196 т. 2).

Вищевикладені обставини боржник вважає такими, що дають підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Як вже вказувалось судом, для розстрочення або відстрочення виконання рішення суду можливе лише за наявності сукупності виключних умов, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду в визначений строк.

Натомість з поданої боржником заяви та доданих до неї документів, не вбачається, а боржником належними та достатніми доказами не доведено обставин що унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення.

Наведені боржником доводи щодо ступеня вини у виникненні спору, тяжкого фінансового стану та наявності боргів - не можуть бути виключними обставинами, які б були підставою для відстрочення виплати боргу, оскільки такі обставини виникають внаслідок власної господарської діяльності відповідача, а не внаслідок незалежних від нього обставин.

Крім того, суд наголошує, що сам лише звіт про фінансові результати за 1 півріччя 2018 року та баланс станом на 30.06.2018 не можуть свідчити про загальний фінансово-майновий стан боржника, оскільки не включають відомостей про наявність коштів на банківських рахунках (їх рух), інформацію про інші активи (в тому числі: про рухоме та нерухоме майно, майнові права, тощо).

Крім того, з наданих заявником документів не вбачається, що підприємство боржника є неплатоспроможним, навпаки з бухгалтерської довідки № 1562 від 16.10.2018 вбачається, що відповідач щомісячно отримує доходи, тобто відповідач здійснює діяльність та повинен нести зобов'язання, що виникають з його господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що наведені боржником доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для відстрочки виконання судового рішення в розумінні ст.ст. 73, 74, 76, 331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Наявність заборгованості перед відповідачем інших осіб, незадовільний фінансовий стан не є підставою для розстрочення або відстрочення виконання рішення.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що доводи божника не є обставиною, яка унеможливлює своєчасне виконання рішення в справі №906/112/18, тому суд відмовляє в задоволені заяви боржника про розстрочку виконання судового рішення.

До того ж, відповідно до п. 5. ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Однак, як вбачається із заяви боржника, він просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, починаючи з дня постановлення ухвали про розстрочення, а не з дня набрання рішенням законної сили, а саме 12.09.2018, що не узгоджується з нормою ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Керуючись статтями 233-235, 331 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Дочірнього підприємство "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про розстрочення виконання рішення у справі № 906/112/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено: 02 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_2

Друк:

1 - до справи

2- позивачу ( 03680, м. Київ-150, вул. Тверська,5) ( рек. з пов.)

3- позивачу ( 88018, м. Ужгород, Закарпатська область, вул. Ф. Тіхого,8) ( рек. з пов.)

4- відповідачу ( 11122,Житомирська область, с. Словечне, вул. Поліська, б.22) ( рек. з пов.)

5- третій особі - Закарпатська митниця ДФС України ( 88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20) ( рек. з пов.).