ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1013/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, просп. Шевченка 29)

Секретар судового засідання: Федорончук Д.О.;

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 року

у справі № 915/1013/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

до відповідачів:

1)Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСТ-ІНВЕСТ";

2)ОСОБА_2;

про: стягнення в солідарному порядку заборгованості у сумі 115 810,81 грн.

(суддя першої інстанції: Коваль С.М., дата та місце прийняття ухвали: 21.09.2018, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 22)

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі- АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСТ-ІНВЕСТ» (далі- ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ»), ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором № Б/Н від 22.07.2014 в сумі 115810,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі №915/1013/18 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі №915/1013/18 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апелянт зазначає, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач вказує, що відносини у справі виникли саме внаслідок укладення договору між двома юридичними особами, а саме: ПриватБанком та ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ», з огляду на що справа підлягає розгляду у господарському суді.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 року відкрито апеляційне провадження по справі №915/1013/18 за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 призначено до розгляду на 05.11.2018.

В судове засідання 05.11.2018 представники сторін не з'явились, не повідомивши суд завчасно при причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлені належним чином, про що свідчить наявний у матеріалах справи реєстр поштових відправлень суду та витяги з сайту «Укрпошта» про стан відправлень на адресу учасників процесу.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.07.2014. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.07.2014 ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ» (Відповідач-1) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно з цією заявою Відповідач-1 приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті htth://prvatbank.ua та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору Відповідачу-1 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банка і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». На підставі укладеного Договору позивач надав Відповідачу-1 кредитний ліміт в розмірі 85000 грн.

03.03.2016 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 (Відповідач-2) було укладено договір поруки №РОR179 (далі- Договір поруки), предметом якого є надання поруки Відповідачем-2 за виконання зобов'язань, які випливають з Кредитного договору.

У порушення ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та умов Договору від 22.07.2014 Відповідач-1 зобов'язання за вказаним Договором не виконав, кошти для погашення заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим позивач вважає за необхідне захистити свої права шляхом солідарного стягнення з ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ»), ОСОБА_2 суми заборгованості за Договором банківського обслуговування №Б/Н від 22.07.2014.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі №915/1013/18 відмовлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, а позовні матеріали повернуті позивачеві.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки п.1 ч.1.ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Оскільки згідно Договору поруки №РОR179 від 03.03.2016, який укладено для виконання забезпечення зобов'язання ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ» перед ПАТ КБ «ПриватБанк» поручителем є фізична особа - ОСОБА_2, яка не є підприємцем, а предметом спору є солідарне стягнення з ТОВ «ТСТ-ІНВЕСТ» (Кредитний договір) та фізичної особи ОСОБА_2 (Договір поруки), суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у зв'язку з тим, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитор подало до господарського суду позов в тому числі до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України. Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом.

Відповідно до положень частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Вказуючи, що заява не підлягає розгляду господарським судом, оскільки позов пред'явлено до фізичної особи, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що за статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 Господарського процесуального кодексу України (наприклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 Господарського процесуального кодексу України не пов'язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об'єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 13 березня 2018 року у справі № 415/1542/15-ц (провадження № 14-40цс18), від 21 березня 2018 року у справі № 2-1390/11 (провадження № 14-41цс18), від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц (провадження № 14-54цс18).

Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України не відповідає наведеним вище нормам процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" подано з дотриманням вимог чинного законодавства, а висновок місцевого господарського щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України є помилковим.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали. Частиною третьою ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 року у справі № 915/1013/18 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню на підставі п. 4 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неправильним застосуванням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала - скасуванню, з направленням справи на розгляд Господарського суду Миколаївської області.

Керуючись ст.ст. 269-271, 273, 275, 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банкк "ПРИВАТБАНК" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 року у справі № 915/1013/18 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 року у справі № 915/1013/18 - скасувати.

Справу №915/1013/18 передати на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287-288 ГПК України.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: А.І. Ярош

С.І. Колоколов