ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

23.10.2018 Справа № 920/593/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/593/18 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-виробниче підприємство Стандарт (40009, м. Суми, вул. Пролетарська, 69, )

до відповідача: Головного управління ДФС у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Іллінська, 13, )

про захист ділової репутації,

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 23.10.2018)

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій просить визнати недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-виробниче підприємство Стандарт, інформацію, викладену у листі Головного управління ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08, а саме: щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано конвертаційний центр, до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ ПВП Стандарт (код 38867768); з метою спростування недостовірної інформації, зобовязати ОСОБА_3 управління ДФС у Сумській області повідомити ОСОБА_3 управління ДФС у Миколаївській області про ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-виробниче підприємство Стандарт до Головного управління ДФС у Сумській області про захист ділової репутації, рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили; витребувати у Головного управління ДФС у Сумській області лист від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 та судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 08.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/593/18, призначено підготовче засідання на 06.09.2018 об 11 год. 00 хв. та зобовязано відповідача надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал листа № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018 Головного управління ДФС у Сумській області та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи

Ухвалою суду від 01.10.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 23.10.2018.

29.08.2018 до суду надійшов відзив № 1014/9/18-28-10-0522 від 28.08.2018 на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю в звязку з необґрунтованістю, оскільки в результаті розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування, здійснюючи передбачені КПК України слідчі дії, було отримано обґрунтовані докази, які дають підстави вважати про використання позивача для прикриття незаконної діяльності, обготівкування коштів та надання послуг підприємствам реального сектору економіки із мінімізації податкових зобовязань та створення умов для ухилення від сплати податків. Відповідач зазначає, що направлення органом досудового розслідування до інших територіальних органів ДФС листа в якому ставилось питання про організацію та проведення документальних позапланових перевірок субєктів господарювання, відносно яких є ризик зниження (мінімізації) податкових зобовязань, не є поширенням недостовірної інформації, а є реалізація контролюючим органом (в даному випадку органом досудового розслідування) визначених законом повноважень. Крім того, відповідач зазначив, що не може виконати вимоги п. 3 ухвали господарського суду Сумської області від 08.08.2018 в частині надання належним чином завіреної копії та оригіналу для огляду листа ГУ ДФС у Сумській області № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018, оскільки орган досудового розслідування у відповідності до ст.. 222 КПК України не дає дозволу на розголошення відомостей щодо матеріалів кримінального провадження № 0000022 в будь якому обсязі у звязку з тим, що це може завадити всебічному та обєктивному розслідуванню.

Позивач надав суду відповідь від 31.08.2018 на відзив, в якій просить суд позов задовольнити повністю, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач не спростував твердження та аргументи Товариства по суті позовних вимог, в цілому відзив складений формально, без зазначення відповідних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується та без посилань на відповідні докази та норми права.

Відповідач подав до суду клопотання № 1042/9/18-28-10-0522 від 05.09.2018 про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України просить суд закрити провадження у справі.

10.09.2018 від позивача надійшли заперечення від 07.09.2018 на клопотання про закриття провадження у справі, в яких просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача, оскільки Товариство звернулося до господарського суду Сумської області в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України з позовом про визнання недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію Товариства інформацію, викладеному у листі № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018 ОСОБА_3 управлінням ДФС у Сумській області. Отже спір виник між юридичними особами ТОВ Промислово-виробниче підприємство Стандарт та ОСОБА_3 управлінням ДФС у Сумській області, а тому спір повинен вирішуватись за правилами господарського судочинства.

У судовому засіданні відповідач підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі, представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Розглянувши заяви відповідача про закриття провадження у справі, суд встановив наступне.

У клопотанні відповідач посилається на наявність кримінального провадження №0000022 розпочатого 21.11.2016 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «ПВП «Стандарт», СК «Колос», ТОВ «Веладіс», ТОВ «Рівер КС», ТОВ «Агростандарт-1» та ТОВ «Промторг-ЛТД» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Обгрунтовуючи дану заяву відповідач зазначає, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки в даному випадку КПК України передбачає можливість оскарження дій слідчого або прокурора шляхом їх розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно правил ст. 314-316 КПК України, а тому просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Як встановлено судом, предметом у даній справі є немайнове благо у вигляді ділової репутації позивача, якій, на думку останнього, завдано шкоду. Позивач у позовній заяві не ставить під сумнів і не оскаржує направлення листа від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 ОСОБА_3 управлінням ДФС у Сумській області, а просить суд визнати недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію Товариства інформацію, викладену у вказаному листі, а саме: «щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано «конвертацій ний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ «ПВП «Стандарт» (код 38867768)». Позивач у позовній заяві не зазначає про наявність будь-якої іншої шкоди завданої йому, окрім поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права.

Крім того, в переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені та визначені ч. 1 ст. 303 КПК України відсутні оскарження дій слідчого чи прокурора щодо поширення недостовірної інформації щодо юридичної особи в рамках досудового розслідування кримінального провадження, тому посилання відповідача на норми КПК України є помилковим.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (Постанова Верховного Суду від 26 лютого 2018 року у справі № 461/9839/15-ц).

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту; позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного субєктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частина 2 статті 4 Господарського кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

З наведених норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 можливе виключно у випадку, коли фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою, приймає участь у справі саме як сторона (позивач чи відповідач).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_4 Ганс- Адам II проти Німеччини (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany, № 42527/98) зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що спір виник між юридичними особами ТОВ Промислово-виробниче підприємство Стандарт та ОСОБА_3 управлінням ДФС у Сумській області, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

ОСОБА_3 управлінням ДФС у Миколаївській області листом № 9672/10/14-29-14-08-11 від 09.07.2018 повідомлено про отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків ТОВ Агрокомекспо податкового законодавства та виявлено факти, що свідчать про недостовірність визначення ТОВ Агрокомекспо даних, що містяться у податкових деклараціях з податку на прибуток за 2015 рік та податку на додану вартість за вересень 2015 року (на суму ПДВ 31251,00 грн.) по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ ПВП Стандарт.

Господарський суд вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Миколаївській області, оскільки рішення суду може вплинути на права та обов'язки щодо однієї із сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування у справі, та зважаючи на неможливість самостійного отримання позивачем відповідного доказу, господарським судом було зобов'язано ОСОБА_3 управління ДФС у Сумській області надати у встановлений судом строк належним чином засвідчену копію листа № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018.

Однак, станом на 23.10.2018 ГУ ДФС у Сумській області не виконано ухвалу господарського суду Сумської області від 08.08.2018 та не надано витребуваного доказу. При цьому, невиконання судового рішення відповідач обґрунтовує забороною розголошувати відомості досудового розслідування.

З метою витребування доказів, на адресу Головного управління ДФС у Миколаївській області був направлений адвокатський запит № 09/10 від 09.10.2018 про надання належним чином засвідченої копії листа Головного управління ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08, проте у наданні вищезазначеного у запиті доказу, адвокату було відмовлено, оскільки лист містить відомості досудового розслідування у рамках кримінального провадження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, лист № 9672/10/14-29-14-08-11 від 09.07.2018 Головного управління ДФС у Миколаївській області було адресовано керівнику ТОВ «Агрокомекспо», в якому міститься інформація про те, що ліквідовано «конвертаційний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, в тому числі ТОВ «ПВП «Стандарт». Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_3 управління ДФС у Миколаївській області подало до ТОВ «Агрокомекспо» лист, у якому поширило інформацію щодо ТОВ «ПВП «Стандарт», яка принижує ділову репутацію Товариства. Отже, не зрозуміло, чому ГУ ДФС у Миколаївській області розголошує відомості досудового розслідування у рамках кримінального провадження іншому колу осіб.

За висновками господарського суду, вказані доводи є необґрунтованими, а причини неподання витребуваних доказів - неповажними, виходячи з наступного.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 222 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв'язку з участю в ньому, про їх обов'язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Разом з цим, стаття 222 Кримінального процесуального кодексу України, за недотримання якої передбачена кримінальна відповідальність згідно зі статтею 387 Кримінального кодексу України, не нівелює обов'язку державного органу виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення також кваліфікується як кримінальне діяння за статтею 382 Кримінального кодексу України.

У даному випадку ОСОБА_3 управління ДФС у Сумській області безпідставно розцінює надання доказів на вимогу суду як «розголошення відомостей досудового розслідування» та не враховує обмеження, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, щодо порядку здійснення судового провадження та порядку доступу до судових матеріалів.

До того ж, у статті 8 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом. Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Шагін проти України, no. 20437/05, від 10.12.2009, існують винятки з вимоги забезпечення відкритості судового розгляду. Це випливає з тексту самого пункту 1 статті 6 Конвенції, який передбачає, що преса і громадськість можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах... національної безпеки в демократичному суспільстві, ... або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Отже, за статтею 6 Конвенції іноді може виявитися необхідним обмежити відкритість і публічність процесу для того, щоб, наприклад, забезпечити безпеку свідків чи нерозголошення відомостей про них або сприяти вільному обміну інформацією та думками при здійсненні судочинства.

Виняткові обставини, що стосуються природи питань, які розглядає суд у відповідному провадженні, можуть виправдати відмову від публічного розгляду (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009).

Відтак, будь-який учасник справи, не позбавлений права та можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Також судом прийнято до уваги, що відповідач проти задоволення позову заперечує та витребуваних судом документів самостійно не подає. Такі обставини ставлять під сумнів дотримання в судовому процесі принципу рівності сторін, закріпленого у статті 7 Господарського процесуального кодексу України, по відношенню до позивача.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005р.).

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

В статті 1 Закону України «Про інформацію», приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 200 Цивільного кодексу України, під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

За приписами статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

В частинах першій, другій статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Таким чином, юридична особа як і фізична особа має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1).

Відповідно до положень частини другої статті 34 Господарського процесуального кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Згідно із частинами четвертою, шостою статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1).

При цьому, згідно з положеннями статті 277 Цивільного кодексу України і статті 10 Цивільного процесуального кодексу України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1).

Оскільки фактичні обставини справи не можуть бути встановлені в повному обсязі без отримання судом витребуваного доказу, господарський суд вважає за необхідне повторно витребувати у Головного управління ДФС у Сумській області та Головного управління ДФС у Миколаївській області для огляду в судовому засіданні оригінал листа № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018 Головного управління ДФС у Сумській області та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи.

Згідно з частиною 6 статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) зясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За приписами статті 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

При здійсненні судочинства суд застосовує Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 року, Смірнова проти України від 08 листопада 2005 року, Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 року, Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 року та інші).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У той же час, суд надає особливого значення принципу, записаному в судовій практиці Європейського суду з прав людини, коли на держави, що підписали Конвенцію, лягає обов'язок таким чином організувати свою судову систему, щоб вона кожному могла гарантувати право отримати остаточне рішення у спорі щодо його цивільних прав та обов'язків упродовж розумного строку (серед багатьох інших, рішення у справі Фрідлендер проти Франції [GC], N 30979/96, п. 45, CEDH 2000-VII).

З огляду на вище наведене, з метою справедливого, неупередженого, повного та всебічного зясування всіх обставин справи для її правильного вирішення суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного частиною третьою статті 177 Господарського процесуального кодексу України строку підготовчого провадження.

Керуючись статтями 50, 81, 120, 177, 182, 183, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Сумській області про закриття провадження у справі відмовити.

2. Залучити до участі у справі № 920/593/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Миколаївській області.

3. Відкласти підготовче засідання на 01 листопада 2018 року о 15 год. 00 хв. з повідомленням сторін.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Сумської області: м. Суми, пр. Шевченка, 18/1, 1-й пов., зал засідань № 4.

4. Запропонувати третій особі надати суду письмові пояснення щодо позовної заяви та відзиву на позовну заяву.

5. Повторно зобовязати ОСОБА_3 управління ДФС у Сумській області надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал листа № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018 Головного управління ДФС у Сумській області та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи; надати суду інформацію від імені якої юридичної особи підписано лист № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018; надати суду письмову інформацію чи відповідає дійсності інформація про те, що було ліквідовано конвертаційний центр, до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ ПВП Стандарт (код 38867768), яка зазначена в листі ГУ ДФС у Сумській області № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018; надати суду докази, які б підтверджували достовірність інформації.

6. Зобовязати ОСОБА_3 управління ДФС у Миколаївській області надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал листа № 9672/10/14-29-14-08-11 від 09.07.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області, оригінал листа № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018 Головного управління ДФС у Сумській області та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи; надати суду інформацію від імені якої юридичної особи підписано лист № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018; надати суду письмову інформацію чи відповідає дійсності інформація про те, що було ліквідовано конвертаційний центр, до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ ПВП Стандарт (код 38867768), яка зазначена в листі ГУ ДФС у Сумській області № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018; надати суду докази, які б підтверджували достовірність інформації.

7. Учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

8. Довести до відома учасників справи, що за умисне невиконання рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню наступає кримінальна відповідальність за ст. 382 Кримінального кодексу України.

9. Копію ухвали направити сторонам у справі, Головному управлінню ДФС у Миколаївській області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Дана ухвала оскарженню не підлягає.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: htps://court.gov.ua/sud5021/.

Повний текст ухвали складено 30.10.2018.

Суддя Н.О. Спиридонова