ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"26" жовтня 2018 р. Справа № 902/387/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши без виклику учасників справи заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "Пиватбанк" № б/н від 10.10.2018 р. про видачу дублікату наказу від 19.06.2015 р. по справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпропетровськ

до: Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича, м.Вінниця

про стягнення 31 993 грн 86 коп. заборгованості за договором від 28.03.2013 р.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Банасько О.О.) перебувала справа № 902/387/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича про стягнення 46 118 грн 22 коп. заборгованості за договором від 28.03.2013 р., з яких 22 671 грн 75 коп. - основного боргу, 13 807 грн 93 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 7 393 грн 99 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 2 244 грн 55 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом.

03.06.2015 р. по справі № 902/387/15 прийнято рішення, відповідно до якого позов задоволено повністю - стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - 22 671 грн 75 коп. - заборгованості за кредитом, 5 555 грн 41 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 522 грн 15 коп. - пені, 2 244 грн 55 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 827 грн 00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

19.06.2015 р. на виконання вказаного рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Вказане рішення оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.06.2015 р. у справі № 902/387/15 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.08.2017 р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.06.2015 р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. у справі №902/387/15 із доданими матеріалами повернуто скаржнику без розгляду.

13.09.2017 р. матеріали справи № 902/387/15 повернулись на адресу Господарського суд Вінницької області.

10.10.2018 р. на адресу суду надійшла заява Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" № б/н від 10.10.2018 р. про видачу дублікату наказу від 19.06.2015 р. по справі № 902/387/15.

Ухвалою суду від 11.10.2018 р. вказану заяву залишено без руху, враховуючи неподання копії даної заяви з додатками до неї відповідачу, заявнику надано строк для усунення недоліків заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

23.10.2018 р. через канцелярію суду надійшла заява Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" № б/н від 19.10.2018 р. з додатком доказів направлення заяви про видачу дублікату наказу відповідачу (боржнику) - ФОП Гордзієвському Ярославу Вікторовичу.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши матеріали заяви ПАТ КБ "Приватбанк", судом встановлено наступне.

03.06.2015 р. Господарським судом Вінницької області прийнято рішення по справі № 902/387/15, яким позов задоволено повністю: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - 22 671 грн 75 коп. - заборгованості за кредитом, 5 555 грн 41 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 522 грн 15 коп. - пені, 2 244 грн 55 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 827 грн 00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

19.06.2015 р. на виконання вказаного рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.06.2015 р. у справі № 902/387/15 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.08.2017 р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гордзієвського Ярослава Вікторовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.06.2015 р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. у справі №902/387/15 із доданими матеріалами повернуто скаржнику без розгляду.

23.10.2018 р. на адресу суду від представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" надійшла заява б/н від 19.10.2018 р. щодо усунення недоліків до заяви про видачу дублікату наказу від 19.06.2015 р. у справі №902/387/15.

Як вбачається із змісту поданої заяви позивача (стягувача) про видачу дублікату наказу, остання мотивована втратою виданого Господарським судом Вінницької області наказу від 19.06.2015 р. при пересилці.

На підтвердження втрати наказу Господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 р. позивачем (стягувачем) надано довідку АТ "КБ "Приватбанк" б/н від 10.10.2018 р. про втрату наказу та лист Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вих. № /7013/15-25/25 від 05.07.2018 р. відповідно до якого у Староміському відділі державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з 08.12.2015 р. перебував на виконанні наказ № 902/387/15 виданий 19.06.2015 р. Господарським судом Вінницької області щодо стягнення заборгованості з Гордзієвського Ярослава Вікторовича на користь ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 33 820, 86 грн. У даному листі також вказано, що 30.06.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", яку з виконавчим листом направлено стягувачу за адресою - вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро та станом на 04.07.2018 р. вказаний виконавчий документ на виконанні у відділі ДВС не перебуває.

Крім того, до заяви долучено платіжне доручення № ІНВ93В1WOB від 13.08.2018 р. про сплату судового збору за видачу дубліката наказу.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При цьому, розглядаючи заяву позивача (стягувача) про видачу дублікату наказу судом враховується необхідність з'ясування дати закінчення строку пред'явлення виконавчого документа у даній справі до виконання.

Зокрема, як вказувалось вище у п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (чинна редакція на момент розгляду даної заяви) зазначено, що у разі втрати виконавчого документа суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічні за змістом положення містила ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017 р.) відповідно до якої у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання

Надаючи оцінку строку пред'явлення наказу у даній справі до виконання, в контексті встановлених обставин, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. (ЗУ "Про виконавче провадження"), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У розумінні Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.06.2016 р.) виконавчі дії виконавець вчиняє під час здійснення виконавчого провадження, а виконавче провадження, відповідно, - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень.

Згідно з п. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.06.2016 р.) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016 р.

У п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно п. 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 р. № 3-рп/2001 Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення пункту 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.06.2016 р.) у світлі вище наведеного свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред'явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02.06.2016 р. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02.06.2016 р. до виконавчих документів, строк пред'явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 905/6977/13 та від 02.05.2018 р. у справі № 5016/149/2011 (17/6) та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 р. у справі № 553/1951/14-ц.

Як слідує з матеріалів даної справи, зокрема, листа вих. № /7013/15-25/25 від 05.07.2018 р. Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у вказаному ВДВС з 08.12.2015 р. перебував на виконанні наказ №902/387/15 виданий 19.06.2015 р. Господарським судом Вінницької області.

При цьому, 30.06.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі того, що майна, належного боржнику, на яке можливо були звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено.

За приписами ст.23 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV

від 21.04.1999 р. (в редакції чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

В свою чергу, Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. (діюча редакція) набрав чинності 05.10.2016 р.

З огляду на вказане вище на момент набрання Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. строк пред'явлення до виконання наказу № 902/387/15 виданого 19.06.2015 р. за попередньою редакцією Закону становив 1 рік не сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.06.2016 р.) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

В той же час, матеріали справи матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту надіслання та отримання позивачем (стягувачем) постанови Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (про повернення виконавчого документу стягувачу) стосовно винесення якої зазначається відділом ДВС у відповіді вих. № /7013/15-25/25 від 05.07.2018 р. на запит стягувача №5191/15-25/24 від 04.07.2018 р.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та наведені приписи законодавства, зважаючи на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження факту надіслання та отримання стягувачем постанови від 30.06.2016 р., враховуючи дату винесення зазначеної постанови відділу ДВС, датою закінчення строку пред'явлення наказу у даній справі є 30.06.2019 р.

За вказаних обставин, заяву про видачу дублікату наказу позивачем (стягувачем) подано в межах строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

З огляду на вказане у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача (стягувача) № б/н від 10.10.2018 р. про видачу дублікату наказу від 19.06.2015 р. у справі № 902/387/15.

Дійшовши висновку про видачу дублікату наказу судом взято до уваги наступне.

Значення обов'язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004 р. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р. послався на практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст.ст. 18, 46, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, п.п.19.4 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "Пиватбанк" № б/н від 10.10.2018 р. про видачу дублікату наказу від 19.06.2015 р. у справі № 902/387/15 задовольнити.

2. Видати стягувачу - Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" - дублікат наказу Господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 р. у справі № 902/387/15.

3. Згідно з приписами ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами п.п.19.4 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України ухвалу про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-Західного апеляційного господарського суду.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник ухвали надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дата складання повного тексту ухвали 26.10.2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2, 3, 4 - позивачу - вул. Набережна Перемоги, 50, м.Дніпро, 49094: для листування: а/с 1800, м.Дніпро, 49027; вул. Келецька, 69 А, м. Вінниця, 21030.

5 - відповідачу - АДРЕСА_1.