ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018м. ДніпроСправа № 904/2888/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ", м Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ", м. Дніпро

до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 234 555,27 грн.

Представники:

Від позивача Левченко О.А. - представник за довіреністю № 2782 від 12.12.2017

Від відповідача Міщенко А.І. - представник за довіреністю № 1536 від 08.06.2018

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 234 555,27 грн. за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення міста Кривий Ріг у липні - грудні 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані систематичним невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахування в повному обсязі коштів в рахунок компенсації витрат Позивача за надання телекомунікаційних послуг громадянам міста Кривий Ріг на пільгових умовах за період з липня 2017 року по грудень 2017 року.

Ухвалою суду від 02.07.18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 30.07.2018 з повідомленням без виклику сторін.

Ухвалою суду від 30.07.2018 розгляд справи у порядку спрощеного провадження відкладено на 21.08.2018 з викликом сторін.

16.08.2018 позивач надав до суду пояснення, в яких зазначив, що за відповідачем рахується борг з липня по грудень 2017 року включено у сумі 234 555,27 грн., що підтверджується щомісячними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг згідно форми "2-пільга".

Натомість, за період липень-грудень 2017 року Відповідач свій обов'язок щодо узгодження сум фактично наданих послуг пільговим категоріям населення міста Кривий Ріг, жодного разу не здійснив, незважаючи на щомісячні звернення позивача.

Згідно листа №2907 від 27.12.2017 відповідач, вважає що у нього відсутні підстави для прийняття до обліку фактичних нарахувань, починаючи з січня 2017 року.

Так, відповідач у вказаному листі зазначає, що "з 01.01.2017 не має можливості забезпечити погашення заборгованості за відсутності договору, внаслідок чого, на думку відповідача, не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість".

Позивач зазначає, що в той же час, реалізація встановлених законодавством пільг громадян, які мають на них право та компенсація надавачем послуг понесених у зв'язку з цим витрат не може ставитися у залежність від власних рішень головних розпорядників щодо можливостей бюджетного фінансування та забезпечуватись за рахунок юридичних осіб.

21.08.2018 відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, та зазначив, що Криворізька міська рада, розглядаючи та приймаючи проект рішення "Про міський Бюджет на 2017 рік" від 21.12.2016 за № 1161, керувалась статтею 19 Бюджетного кодексу України, а саме на підставі прийнятого Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" був сформований бюджет міста та визначені головні розпорядники коштів, як того вимагає п. 3 ч. 22 Бюджетного кодексу України. Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради не визначений розпорядником бюджетних коштів в частині відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Крім того, Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради не може самостійно розпоряджатися коштами, що акумулюються на його рахунках. Суд не може стягнути кошти з Департаменту так як останній є структурним підрозділом міської ради, і саме міська рада виключно своєю компетенцією згідно п. 23 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджує місцевий бюджет, вносить зміни до нього: затверджує звіти про виконання відповідного бюджету. Отже, стягнення коштів з Департаменту не можливе, так як кошти на телекомунікаційні пільги виділяються лише міською радою.

Ухвалою суду від 21.08.2018, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/2888/18 за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18.09.2018.

30.08.2018 Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначив, що відсутність фінансування та неналежне виконання зобов'язань Відповідачем в спірний період не є підставою для скасування державних гарантій, відмови в задоволенні позовних вимог та, відповідно, доводи Відповідача не ґрунтуються на нормах законодавства та спростовують законність позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.08.2018 призначено підготовче засідання на 01.10.2018.

Ухвалою суду від 01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.10.2018.

У судовому засіданні 22.10.2018 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, з причин викладених у відзиві на позов.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 22.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період липень - грудень 2017 року між Публічним акціонерним товариством "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ", яке за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації № 384 від 28.09.2006 включено до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74 та здійснює ліцензійну діяльність у сфері телекомунікацій (далі - позивач), та Управлінням соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, правонаступником якого є Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради (далі - відповідач), склалися позадоговірні відносини щодо відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Як слідує з матеріалів справи, у період 01.07.2017 по 31.12.2017 позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам - мешканцям м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, які підпадають під дію ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", - на загальну суму 234 555,27 грн., у тому числі:

- у липні 2017 року - на суму 47 632,45 грн.;

- у серпні 2017 року - на суму 91 788,18 грн.;

- у вересні 2017 року - на суму 133 111,05 грн.;

- у жовтні 2017 року - на суму 167 883,28 грн.;

- у листопаді 2017 року - на суму 203 164,45 грн.;

- у грудні 2017 року - на суму 234 555,27 грн.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг та фактичне споживання їх пільговими категоріями населення, що користуються пільгами, підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за липень 2017 року - грудень 2017 року (а.с. 24-137).

Щомісячно позивач надавав відповідачу звіти форми 2-пільга, проте жодні дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги не вчинено.

В результаті чого наявна заборгованість відповідача перед позивачем по відшкодуванню витрат за пільгові телекомунікаційні послуги для населення складала 234 555,27 грн.

09.03.2018 позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за №12С000-1316 від 09.03.2018 (а.с. 155-156).

Однак відповідач відповіді на вимогу не надав, суму боргу не оплатив.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 102 Бюджетного кодексу України).

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, у тому числі компенсаційних виплат за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок № 256) (у редакції до 24.06.2017).

Цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету (пункт 1 Порядку № 256).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" не передбачена субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсації за пільгові послуги зв'язку окремим категоріям громадян.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

В той же час, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з липня 2017 року по грудень 2017 року, відповідачем не були відшкодовані, що стало причиною звернення Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до суду з позовом про стягнення з Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради суми коштів на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2017 році у загальному розмірі 234 55,27 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими Законами України, як: Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За приписами частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" зазначено, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 89 та статтею 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Як вказано вище, пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, головним розпорядником коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення м. Кривий Ріг Дніпропетровської області є Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який передбачав би фінансові зобов'язання останнього.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1- 4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сторін.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 цього Кодексу, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України у складі Касаційного господарського суду від 30.07.2018 у справі № 906/657/17, від 04.04.2018 у справі №908/938/17 та від 18.06.2018 у справі № 904/ 6964/17.

Заперечення відповідача про те, що відсутність субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку є підставою для відмови в позові, не приймається судом, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від необхідності виконання зобов'язання.

Крім того, позивач у силу вимог чинного законодавства не є особою, до компетенції якої належить вирішення питання про наявність фінансових ресурсів бюджетів на покриття пільг, передбачених законодавством, які зумовлювали реалізацію прав громадян на пільги з оплати послуг зв'язку, і тому - не є особою, яка несе ризик за відсутність фінансових ресурсів державного або місцевого бюджетів під час надання громадянам передбачених законодавством пільг.

Згідно з пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Дане правило позивач виконав, що підтверджується доказами направлення розрахунків.

Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (пункт 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги).

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач надсилав відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за період з липня по грудень 2017 року.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

У пунктах 5, 7, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Отже, нормою пункту 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, не визначено строку виконання зобов'язання, протягом якого відповідач повинен був би розрахуватися із позивачем.

Зазначена позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/621/17 та від 22.05.2018 у справі № 927/498/17 (а.с. 213-218).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надсилалася відповідачу вимога за № 12С000-1316 від 09.03.2018, в якій він просив сплатити 234 555,27 грн. в рахунок відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг за період липень - грудень 2017 ріку.

З огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України, строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованою та підтвердженою належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 234 555,27 грн.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом не приймаються, оскільки вони спростовуються викладеним вище та відповідач жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень не надав.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь 234 555,27 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ", в особі Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 234 555,27 грн. - задовольнити.

Стягнути з Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченко, буд. 18, ) в особі Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26, ) заборгованість у розмірі 234 555,27 грн. та пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 518,33 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.10.2018

Суддя Н.Г. Назаренко