ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12499/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Траст" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Траст" до Zosimal Investments Limited, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору придбання майнових прав від 27.02.2009,

за участю представників:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

від третьої особи - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство Банк "Траст" (далі - ПАТ Банк "Траст") в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Траст" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Zosimal Investments Limited про визнання недійсним укладеного між сторонами договору придбання майнових прав від 27.02.2009.

1.2. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що спірний договір за своєю правовою природою є договором факторингу, який укладений без наявності у відповідача (фактора) відповідної ліцензії на надання фінансових послуг, отриманої за законодавством України, яка відповідно до закону є обов'язковою для надання фінансових послуг.

1.3. Позов подано на підставі статей 203, 204, 207, 215, 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. 27.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством Банк "Траст", правонаступником якого є позивач, та Zosimal Investments Limited укладено договір придбання майнових прав, пунктом 1.1 якого передбачено, що за даним договором позивач зобов'язується передати у власність відповідача майнові права, що належать позивачу, а відповідач придбати майнові права і здійснити оплату по договору шляхом передачі в розпорядження банка грошових коштів у розмірі договірної вартості прав вимоги, відчужуваних за договором.

2.2. Згідно з пунктом 3.2 договору, позивач є юридичною особою, створеною (зареєстрованою) відповідно до законодавства України, має статус банківської установи і наділений достатнім об'ємом правоздатності для здійснення і виконання цього договору.

2.3. Відповідач є юридичною особою, створеною (зареєстрованою) відповідно до законодавства Кіпру, наділений достатнім об'ємом правоздатності для здійснення і виконання цього договору, зокрема має всі необхідні ліцензії, дозволи і узгодження державних органів, якщо такі необхідні для здійснення договору і проведення операцій по ньому відповідно до законодавства місця реєстрації набувача (п. 3.3 договору).

2.4. Об'єм і параметри прав вимоги до боржників, що передаються за договором, визначені в реєстрі боржників, який складається за формою згідно додатку № 1 до договору і є його невід'ємною частиною (пункт 1.2 договору).

2.5. У пункті 1.3 договору визначено, що договірна вартість прав вимоги за договором складає 2 131 000 доларів США 00 центів. Розрахунок вартості прав вимоги здійснюється за методикою, що передбачає визначення такої вартості щодо окремого боржника, виходячи з розміру простроченої заборгованості боржника за кредитним договором, що існує на дату укладення договору, включаючи суми основного зобов'язання, нарахованих відсотків, комісійної винагороди і неустойки.

2.6. Договірна вартість прав вимоги не є меншою номінальної вартості прав вимоги і відповідач не сплачує позивачу ніякої окремої винагороди за відчуження прав вимоги (пункт 1.4 договору).

2.7. Відповідно до пункту 2.1 договору майнові права відчужуються в повному об'ємі прав, що є у позивача за кредитними договорами.

2.8. Згідно пункту 2.4 договору внаслідок переходу прав вимоги за договором відповідач набуває в повному об'ємі права нового кредитора по відношенню до боржників щодо їх заборгованостей, а позивач, відповідно втрачає права на будь-які суми, що становлять заборгованість і що підлягають (або які підлягатимуть) оплаті боржниками за кредитними договорами.

2.9. Перехід від позивача до відповідача прав вимоги здійснюється у момент отримання відповідачем реєстру боржників за актом прийому-передачі, який після його підписання сторонами і скріплення печатками відповідно до форми, приведеної в додатку № 2 до договору, підтверджує факт переходу від позивача до відповідача прав вимоги і є невід'ємною частиною договору (пункт 2.2 договору).

2.10. 27.02.2009 сторонами підписано реєстр боржників (додаток № 1 до договору).

2.11. В подальшому, у зв'язку зі збільшенням кількості боржників та, відповідно, вартості відступлення за договором сторонами укладені додаткові угоди № 1 від 23.03.2009, № 2 від 10.04.2009 та № 3 від 10.04.2009.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 (суддя Мудрий С.М.) в позові відмовлено.

3.2. Рішення мотивовано тим, що спірний правочин не є предметом безпосередньої фінансової діяльності з фінансування під відступлення права грошової вимоги, обмеження щодо здійснення якої встановлені Законами України "Про банки і банківську діяльність", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", тобто правовідносини сторін за ним не є відносинами у сфері факторингу. Укладення спірного договору регулюється статтями 512-519 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і суб'єктний склад такого правочину не обмежений ані загальними нормами цивільного законодавства, ані спеціальними нормами.

3.3. Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 у складі: Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А., Сітайло Л.Г. рішення суду залишено без змін за тих же підстав.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. ПАТ Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Траст" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4.2. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, статей 227, 235, 1079 ЦК України, пункту 11 частини 1 статті 4, частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також нез'ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

4.3. Скаржник наголошує, що судами були неповно з'ясовані обставин справи щодо дійсної правової природи оспорюваного договору, а саме залишено поза увагою, що спірний договір містить ознаки саме договору факторингу, який укладений за відсутності у фактора відповідної ліцензії на надання фінансових послуг.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. Відзиву від відповідача не надходило.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Переглянувши судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

6.3. За положеннями статей 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

6.4. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.5. Позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним спірного договору, який на думку заявника за своєю правовою природою є договором факторингу

з мотиву невідповідності його нормам чинного законодавства

6.6. Колегія суддів зазначає, що глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов'язанні.

6.7. Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні визначені статтею 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

6.8. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

6.9. Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

6.10. В останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.11. Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

6.12. Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

6.13. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

6.14. За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

6.15. Водночас щодо суб'єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

6.16. За змістом пункту 11 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону).

6.17. Поряд з цим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

6.18. Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

6.19. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

6.20. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

6.21. Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження клієнта за плату, тобто взамін права вимоги клієнт отримує від фактора послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження клієнта, з обов'язком клієнта оплатити користування ними.

6.22. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

6.23. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

6.24. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16.

6.25. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що укладений між сторонами договір придбання майнових права від 27.02.2009 не є договором факторингу, оскільки відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі вартості відступленого права вимоги до боржників, тобто, факт отримання прибутку новим кредитором за даною угодою відсутній. До відповідача перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам статті 514 ЦК України.

6.26. Оскільки, як встановлено судами, між сторонами було укладено саме договір придбання майнових прав (відступлення права вимоги), який не вимагає наявності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових операцій, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав, наведених позивачем у позовній заяві, для визнання такого договору недійсним.

6.27. Доводи скаржника про те, що за своєю правовою природою спірний договір є відплатним, що є ознакою договору факторингу та про те, що новий кредитор, в незаконний спосіб отримав право вимоги до боржників, визнаються колегією суддів безпідставними та необґрунтованими.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.2. Рішення та постанова попередніх судових інстанцій відповідають нормам чинного законодавства і мають бути залишені без змін.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Траст" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір