РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2018Справа № 910/10926/18

За позовомПублічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина"
до1) Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс"
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Колективне підприємство "Київтрансрейс-511"
провизнання недійсним договору
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Большаков Д.К. - представник за довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "ВіЕС Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги від 29.12.2017, укладеного між ПАТ "ВіЕс Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" в частині відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2015 р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") та Колективним підприємством "ВГК" (змінено найменування на Колективне підприємство "Київтрансрейс-511").

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладено з порушенням вимог закону щодо валютного регулювання.

До позову додано клопотання про витребування доказів, а також заявлено про залучення до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача - Колективного підприємства "Київтрансрейс-511".

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 року відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Колективне підприємство "Київтрансрейс-511", підготовче судове засідання призначено на 21.09.2018.

07.09.2018 року через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.09.2018 року через загальний відділ суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

21.09.2018 року позивач надав письмові пояснення по справі.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 року відкладено підготовче засідання на 03.10.2018 року та відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" про витребування доказів.

Безпосередньо в судовому засіданні 03.10.2018 року позивач на підставі ст. 91 Господарського процесуального кодексу України звернувся до суду з клопотанням про витребування оригіналів документів, а саме:

- витребувати для огляду у Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" оригінал договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 року з усіма додатковими угодами, додатками, а тому числі Додатком №1 до даного договору.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, заслухавши думку представників сторін, суд відмовив у його задоволенні.

З огляду на те, що у судовому засіданні 03.10.2018 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що представники сторін у даному судовому засіданні зазначили, що повідомлені про наслідки закриття підготовчого засідання, суд дійшов висновку про можливість закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 02.11.2018.

02.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" про заміну відповідача-1 у справі № 910/10926/18 правонаступником.

Відповідно до положень ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що Передавальний акт комісією з реорганізації (комісією з припинення) ПАТ "ВіЕс Банк" було складено лише 12.10.2018, суд дійшов висновку, що відповідач-1 не мав змоги звернутися раніше з клопотанням в порядку ст. 52 Господарського процесуального кодексу України.

Судом було розглянуто вказану вище заяву безпосередньо в судовому засіданні 02.11.2018 та прийнято рішення її задовольнити, про що винесено відповідну ухвалу.

Судом закінчено з'ясування обставин та перевірку їх доказами, а також проведено судові дебати. Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "ВіЕС Банк") та Колективним підприємством "ВГК" (змінено найменування на Колективне підприємство"Київтрансрейс-511") укладено Кредитний договір № 12-1/16, відповідно до умов якого банк зобов'язується відкрити позичальнику мультивалютну кредитну лінію

Пунктом 1.3. договору було визначено процент за користування траншами кредитної лінії в національній валюті, в доларах США, в Євро.

Під час дії вказаного вище Кредитного договору між банком та позичальником укладалися численні додатки та додаткові угоди, вносилися зміни. Зокрема, 27.04.2009 було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору за № 12-1/16, відповідно до умов якої банк відкриває позичальнику моно валютну відновлювальну кредитну лінію в розмірі 802 652 доларів США. Згідно з додатковою угодою № 3 від 18.05.2010 до Кредитного договору за № 12-1/16 погоджено надання моно валютної кредитної лінії на не поновлювальній основі в сумі 717 652 доларів США.

Відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 у справі № 909/1411/13 стягнуто з КП "Київтрансрейс-5011" на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" 606 096 доларів США заборгованості по тілу кредиту згідно умов Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами), 7 669, 92 доларів США заборгованості по відсотках, 15 202, 23 грн пені.

Як вбачається із доводів позивача та наявних у матеріалах справи фактичних даних, ПАТ "ВіЕс Банк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою про заміну кредитора ПАТ "ВіЕс Банк" на ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" в межах виконавчого провадження, про стягнення з КП "Київтрансрейс-5011" коштів відповідно до рішення суду від 29.12.2015 у справі № 909/1411/13.

Підставою подання заяви про заміну кредитора у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду в справі № 909/1411/13 стало укладення Договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 між ПАТ "ВіЕс Банк" та ТОВ "ФК "Траст Фінанс".

Відповідно до вказаного договору було відступлено право вимоги до нового кредитора ТОВ "ФК "Траст Фінанс" по 160 кредитних договорах, які укладалися між банком та позичальниками фізичними та юридичними особами, зокрема, цим же договором було відступлено право грошової вимоги до КП "Київтрансрейс-5011" за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005, яке було боржником ПАТ "ВіЕс Банк".

Однак, на думку позивача договір відступлення прав вимоги від 29.12.2017 в частині відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Позивач стверджує, що оскільки відповідно до умов договору відступлення у нового кредитора - ТОВ "ФК "Траст Фінанс" відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій на відміну від первісного кредитора - ПАТ "ВіЕс Банк", укладення вказаного вище договору відступлення щодо зміни кредитора в зобов'язанні та переходу права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в частині відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 12-1/16, кредитування за яким проводилося у валюті - дол. США та заборгованість по якому була стягнута з КП "Київтрансрейс-511" на користь ПАТ "ВіЕс Банк" за рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 у справі № 909/1411/13, свідчить, на думку позивача, про укладення договору відступлення з порушенням вимог встановлених Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Також, ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина" зазначає, що договір відступлення напряму порушує його права та обов'язки як майнового поручителя відповідно до Іпотечного договору за реєстровим № д-144 від 23.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дузінкевич Л.Б. та укладеного на виконання зобов'язань за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005. Договір відступлення в частині відступлення прав вимоги за Кредитоним договором № 12-1/16, який укладено з порушенням вимог законодавства щодо валютного регулювання порушив права та обов'язки позивача, оскільки на підставі вказаного договору було укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, серія та номер: 5803 від 29.12.2017 в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором за реєстровим № д-144 від 23.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином.

Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірного договору про відступлення права вимоги, а саме - 29.12.2017 року, ПАТ "ВіЕс Банк" володіло дійсним правом грошової вимоги до боржника на підставі Кредитного договору та рішення суду.

У подальшому, за умовами договору про відступлення права вимоги відповідач-2 належним чином слатив вартість права вимоги на користь первісного кредитора.

У силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які передбачені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши зміст договору про відступлення права вимоги, що оскаржується, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, строки та порядок виконання зобов'язань, порядок розрахунків та підстави заміни кредитора у зобов'язанні, обсяг прав, що переходять новому кредитору, що узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір був скріплений підписами повноважених осіб і печатками підприємств.

Отже, на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема і суми відступленого права вимоги та її грошового еквіваленту.

Позивач вважає вказаний договір таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютний контроль" передбачено розрахунки між сторонами в іноземній валюті на підставі ліцензії на здійснення валютних операцій, в той час як у відповідача-2 - ТОВ "ФК "Траст Фінанс" така ліцензія на стягнення боргу відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин містить гривневий еквівалент суми відступленого права вимоги. При цьому ані Кредитний договір, ані договір про відступлення права вимоги не містить положень про заборону сторонам здійснювати розрахунки в національній валюті України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" 07.07.2016 набуло статутсу фінансової установи, в підтвердження чого було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи № ФК№766.

Крім того, позивач не є позичальником і не є стороною Кредитного договору за яким відступлено право вимоги до нового кредитора.

Також, як вбачається зі змісту оспорюваного правочину, правовідносини, що виникли між відповідачами-1, 2 на підставі спірного договору фактично є правовідносинами за договором купівлі-продажу права грошової вимоги за Кредитним договором, внаслідок чого спірний договір не передбачає здійснення валютних операцій.

При цьому, укладаючи договір про відступлення права вимоги, ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" не обов'язково повинна бути банківською установою, оскільки кредитні кошти даним підприємством не надаються, відсотки не нараховуються, а лише стягується встановлена на день відступлення за цим договором заборгованість. Також відповідач-2 не зобов'язаний отримувати ліцензії (дозволи) для укладення оспорюваного правочину, оскільки реєстрація товариства в якості фінансової установи надає йому право бути стороною у договорах відступлення права вимог, а посилання позивача на п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" стосується лише банківських установ.

Глава 47 ЦК України визначає, що такий правочин, як відступлення права вимоги не містить будь-яких обмежень з приводу того, між якими особами (юридичними чи фізичними) може укладатись такий договір.

ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" є товариством, яке здійснює свою діяльність відповідно до глави 9 ГК України та глави 2 Закону України "Про господарські товариства". Додаткова наявність будь-яких ліцензій та свідоцтв відповідних органів для здійснення діяльності, що підлягає ліцензуванню розширює діяльність товариства, шляхом надання йому права займатися діяльністю для якої необхідне отримання відповідного свідоцтва або ліцензії, однак, при цьому, не позбавляє його права господарювання, які надані йому загальними нормами, як товариству.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Отже, судом встановлено, що договір відступлення права вимоги від 29.12.2017 був укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" та ПАТ "ВіЕс Банк" за взаємної згоди і за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" та до Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 52, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" до Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" відмовити повністю.

2. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено та підписано 07.11.2018 року.

Суддя Ю.О.Підченко