РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018Справа № 910/4022/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм"

про стягнення заборгованості

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представник сторін:

від позивача Ващук Ю.С. (представник за довіреністю);

від відповідача Глова Н.Ю. (представник за довіреністю).

Вільний слухач ОСОБА_3

В судовому засіданні 16 жовтня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 26.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

03 квітня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (позивач) надійшла позовна заява № 44 від 29.03.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 17/02 від 01.01.2017 року в сумі 923 298,82 грн. з них: основного боргу - 898 943,16 грн. (вісімсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот сорок три гривні 16 копійок), пені - 22 373,94 грн. (двадцять дві тисячі триста сімдесят три гривні 94 копійки) та 3% річних - 1981,72 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят одна гривня 72 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 17/02 від 01.01.2017 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем, як Постачальником, товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року у справі № 910/4022/18 позовну заяву № 44 від 29.03.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" про стягнення заборгованості залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" строк до 30.04.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

23 квітня 2018 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" надійшов лист № 55 від 19.04.2018 року та документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/4022/18, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2018 року.

15.05.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач не виставляв рахунки для оплати товару, тому зобов'язання щодо оплати виникає після виставлення рахунку, відповідач не отримував рахунків для оплати поставленого товару. Позовні вимоги про нарахування позивачем пені та 3% річних також не визнає, оскільки відповідач не порушував строки оплати товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року підготовче засідання відкладено на 26.06.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року повідомлено сторін, що розгляд справи призначений на 26.06.2018 року не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, підготовче засідання призначено на 13.07.2018 року.

В підготовчому засіданні 13.07.2018 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 13.07.2018 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В підготовчому засіданні 24.07.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/4022/18 до судового розгляду по суті на 07.08.2018 року.

В судових засіданнях 07.08.2018 року, 07.09.2018 року судом оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 року постановлено повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні, підготовче засідання призначено на 04.10.2018 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В підготовчому засіданні 04.10.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/4022/18 до судового розгляду по суті на 16.10.2018 року.

В судовому засіданні 16.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський комбікормовий завод» (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Константа-Комбікорм» (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №17/02 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити й передати у власність покупця зернові культури (пшениця групи Б, 4-5 і 6 клас; кукурудза 3 клас; ячмінь 3 клас; тритікале 3 клас; соєві боби, горох 3 клас, овес 4 клас, жито 4 клас), а також продукти переробки зерна (виробництва Україна), іменовані надалі «товар», а покупець прийняти та оплатити поставлений товар у порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару покупцем обумовлюється у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору та товарно-супровідними документами на кожну окрему партію товару.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що ціна по кожному найменуванню та на кожну партію товару вказується у специфікаціях до даного договору та в накладних на кожну партію товару. Оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах визначених у специфікаціях до даного договору.

Згідно п. 7 специфікацій до договору датою поставки вважається дата фактичного одержання товару покупцем відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної й відміток покупця про одержання товару в товарно-транспортній накладній.

На виконання умов договору поставки № 17/02 від 01.01.2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними: №ПКЗ64 від 08.02.2018 року, №ПКЗ92 від 20.02.2018 року, №ПКЗ94 від 21.02.2018 року, №ПКЗ95 від 22.02.2018 року, №ПК3101 від 23.02.2018 року та №ПК3102 від 24.02.2018 року (копії містяться в матеріалах справи), при цьому, відповідач за поставлений товар розрахувався лише частково, а відтак, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 898 943,16 грн.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 898 943,16 грн. та настання строку виконання обов'язку щодо сплати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем.

При цьому, позивач повідомив суд, що після звернення з позовом до суду відповідач сплатив суму заборгованості в розмірі 701 503,16 грн.

Так, судом встановлено, що у період з 30.03.2018 року по 21.05.2018 року відповідач сплатив на користь позивача 701 503,16 грн. суму заборгованості за договором, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких міститься в матеріалах справи.

Таким чином, на момент розгляду справи по суті спір у даній справі щодо основного боргу у розмірі 701 503,16 грн. відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у даній справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки № 17/02 від 01.01.2017 року у розмірі 701 503,16 грн. підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки № 17/02 від 01.01.2017 року в розмірі 197 440,00 грн. (898 943,16 грн. (заявлена до стягнення сума основного боргу) - 701 503,16 грн. (частково оплачений товар) = 197 440,00 грн.).

При зверненні до суду, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню - 22 373,94 грн. та 3% річних - 1981,72 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В п. 5.2. договору визначено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який нараховується пеня від суми боргу за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за видатковими накладними №ПК3101 від 23.02.2018 року та №ПК3102 від 24.02.2018 року, в межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що він арифметично вірний, відтак позовні вимоги про стягнення пені за вказаними видатковими накладними є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 2552,67 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені за видатковими накладними №ПКЗ64 від 08.02.2018 року та №ПКЗ95 від 22.02.2018 року задоволенню не підлягають, з огляду на те, що з наданих в матеріалах справи доказів не вбачається за можливе встановити чітку суму заборгованості за вказаними видатковими накладними, і як наслідок перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку пені в цій частині, відтак в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 19 821,27 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних за видатковими накладними №ПК3101 від 23.02.2018 року та №ПК3102 від 24.02.2018 року, в межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що він арифметично вірний, відтак позовні вимоги про стягнення 3% річних за вказаними видатковими накладними є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 225,24 грн.

Як вже зазначалося вище, з наданих в матеріалах справи доказів не вбачається за можливе встановити чітку суму заборгованості за видатковими накладними №ПКЗ64 від 08.02.2018 року та №ПКЗ95 від 22.02.2018 року, як і не вбачається за можливе перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних в цій частині, суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1756,48 грн. позивачу належить відмовити.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів з огляду на наступне.

При цьому суд зауважує, що в п. 7 специфікацій до договору встановлено, що датою поставки вважається дата фактичного одержання товару покупцем відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної й відміток покупця про одержання товару в товарно-транспортній накладній.

Підписуючи видаткові накладні, відповідач підтвердив належне виконання умов договору з поставки товару, так само як вчиняючи дії до його часткової оплати.

Однак, враховуючи прийняття відповідачем товару у встановленому договором порядку згідно видаткових накладних, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та його часткову оплату, останнім фактично своїми діями було підтверджено, що поставку було здійснено позивачем належним чином, у відповідності до умов договору, будь-яких доказів того, що відповідні документи не були передані продавцем покупцеві і що вказана обставина будь-яким чином перешкоджала відповідачу вчасно здійснити оплату отриманого товару у відповідності до умов договору, відповідачем не надано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 200 217,91 грн. з них: основного боргу - 197 440,00 грн. (сто дев'яносто сім тисяч чотириста сорок гривень), пені - 2552,67 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят дві гривні 67 копійок) та 3% річних - 225,24 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 12 400,81 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2018 року між Адвокатським бюро «Аліна Сіра та Партнери» (адвокатське бюро) та ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги № 17, відповідно до п. 1.1. якого, адвокатське бюро зобов'язується надати клієнту правову допомогу з питань надання консультацій та здійсненню дій по представництву інтересів та захисту прав клієнта у судах України по справі щодо стягнення заборгованості по договору поставки 17/02 від 01.01.2017 року.

В п. 4.1. договору сторони погодили, що розмір гонорару визначається з розрахунку 1 година роботи адвоката - 1000,00 грн., але в будь-якому випадку становитиме не менше 8 000,00 (вісім тисяч) гривень за розгляд справи в суді першої інстанції, які клієнт зобов'язаний сплатити на розрахунковий рахунок адвокатського бюро протягом одного місяця з моменту укладення вказаного договору.

Представництво інтересів у суді здійснювалося помічником адвоката Ващук Юлією Сергіївною, що підтверджується довіреністю № 1 від 23.04.2018 року, яка міститься в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2018 року позивачем згідно рахунку-фактури № 10 від 15.05.2018 року здійснено оплату послуг адвоката згідно договору про надання правничої допомоги № 17 від 26.03.2018р., що підтверджується платіжним дорученням №915 від 15.05.2018р. на суму 8000,00 грн.

Проте, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/4022/18 за позовом № 44 від 29.03.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" про стягнення заборгованості за договором поставки № 17/02 від 01.01.2017 року в частині стягнення основного боргу - 701 503,16 грн. (сімсот одна тисяча п'ятсот три гривні 16 копійок), у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Костельна, 4, кв. 3), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (, адреса: 13501, Житомирська обл., Попільнянський район, с. Попільня, вул. Прикордонників, 65), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 197 440,00 грн. (сто дев'яносто сім тисяч чотириста сорок гривень), пені - 2552,67 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят дві гривні 67 копійок), 3% річних - 225,24 грн. (двісті двадцять п'ять гривень 24 копійки), судовий збір - 12 400,81 грн. (дванадцять тисяч чотириста гривень 81 копійка) та витрати на професійну правничу допомогу - 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2018р.

Суддя О.В. Котков