ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"07" листопада 2018 р.

м. Одеса

№ 916/2445/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши позовні матеріали вх. № 2641/18

за позовом:           заступника військового прокурора Дарницького гарнізону (02093, м. Київ, вул. Поліська, буд. 28) в інтересах держави в особі Державного підприємства „Київський бронетанковий завод” (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 34-А) та Державного концерну „Укроборонпром” (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Одеський завод радіально-свердлильних верстатів”

про стягнення 54 517,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

02.11.2018 року заступник військового прокурора Дарницького гарнізону звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2641/18) в інтересах держави в особі Державного підприємства „Київський бронетанковий завод” та Державного концерну „Укроборонпром” до відповідача - Публічного акціонерного товариства „Одеський завод радіально-свердлильних верстатів”, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 54 517,53 грн., з яких: 37610,35 грн. – основний борг, 8838,43 грн. – пеня, 6213,99 грн. – інфляційні втрати та 1854,76 грн. – 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем зобов’язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №КБТЗ/ІНШ/17/105 від 20.09.2017р. в частині оплати вартості поставленого Державним підприємством „Київський бронетанковий завод” товару.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі за позовом військового прокурора, поданим в інтересах держави в особі двох позивачів - Державного концерну „Укроборонпром” та Державного підприємства „Київський бронетанковий завод” суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Так, підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Положеннями ст. 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” від 14.10.2014р. №1697-VII (з наступними змінами та доповненнями) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно з п.п. 1, 2 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Водночас, Верховним Судом в ухвалі від 19.07.2018р. по справі № 822/1169/17 при застосуванні приписів ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" було зауважено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно з п. п. 1.1, 2.1 Статуту Державного підприємства „Київський бронетанковий завод” підприємство є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління державного концерну „Укроборонпром”. Підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом здійснення виробничої та господарської діяльності.

Оскільки Державне підприємство „Київський бронетанковий завод” утворене з метою отримання прибутку та засноване на державній власності, господарський суд дійшов висновку про відсутність у прокурора повноважень на представництво інтересів вказаного державного підприємства в силу приписів ст. 23 Закону України „Про прокуратуру”, якими встановлено обмеження щодо представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. Позиція суду з цього питання відповідає, в тому числі, вимогам чинного законодавства, якими закріплено можливість звернення прокурора до суду в інтересах органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Проте, державне підприємство „Київський бронетанковий завод” не належить ні до органу державної влади, ні до органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкту владних повноважень.

Крім того, суд зауважує, що прокурором у порушення вимог ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” не було надано суду доказів попереднього повідомлення державного підприємства про звернення до суду в його інтересах, оскільки з наданого прокурором повідомлення №2/362/вих.-18 від 07.09.2018р. вбачається, що Державне підприємство „Київський бронетанковий завод” було повідомлено про підготування позову в інтересах державного концерну „Укроборонпром”.

При цьому, безпосереднє подання позовної заяви не може бути доказом дотримання прокурором вимог ч. 4 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру”.

Отже, наведене дозволяє суду дійти висновку про не підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Державного підприємства „Київський бронетанковий завод”.

При цьому, з огляду на визначення прокурором у якості позивача також Державного концерну „Укроборонпром”, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до п. 1 Статуту державного концерну „Укроборонпром”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 р. № 993, концерн є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром". Функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України (далі - уповноважений орган управління).

Згідно з підпункту 23 п. 12, п. 13 Статуту Державного концерну „Укроборонпром” концерн відповідно до законодавства має право здійснювати контроль за виконанням учасниками Концерну вимог цього Статуту, внутрішніх документів Концерну, рішень органів управління Концерну. Учасники Концерну зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності. Учасники Концерну зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим Статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

При цьому, Верховним Судом у постанові від 08.05.2018р. по справі №918/376/17 зроблено висновок, що Державний концерн „Укроборонпром” є одним із спеціальних суб'єктів делегованих Законом України „Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі” владних повноважень, з наданням пріоритету статутним видам діяльності у сфері господарювання, у зв’язку з чим, у прокурорів наявна процесуальна можливість подавати позови в інтересах концерну.

Господарський суд зауважує, що процесуальна можливість подання позовної заяви в інтересах державного концерну „Укроборонпром” не звільняє прокурора від обов’язку довести наявність підстав для представництва.

Так, в обґрунтування наявності підстав для представництва державного концерну „Укроборонпром” прокурором було зауважено, що концерн не наділений правом звертатись до суду в інтересах його учасників, між тим, жодних доводів або доказів на підтвердження неналежного виконання концерном делегованих повноважень прокурором у позовній заяві взагалі наведено не було.

При цьому, суд критично оцінює доводи прокурора щодо відсутності у концерну права звертатись до суду в інтересах його учасників як на підставу для представництва прокурором інтересів державного концерну, оскільки, як зазначалось вище по тексту ухвали, концерн є спеціальним суб’єктом делегованих повноважень, перелік яких закріплений як законодавством України, так і статутом останнього, у зв’язку з чим, прокурор, в першу чергу, повинен довести суду невиконання таким суб’єктом покладених на нього обов’язків, чого, в даному випадку, прокурором зроблено не було.

За приписами п. 4 ч. 5, ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо: відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, оскільки на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність наданих законом підстав для представництва прокурором інтересів Державного підприємства „Київський бронетанковий завод” та не підтвердженням підстав для представництва Державного концерну „Укроборонпром”, в зв’язку з чим на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява заступника військового прокурора Дарницького гарнізону підлягає поверненню.

При цьому, суд зазначає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись п. 4 ч.5 ст.174, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву заступнику військового прокурора Дарницького гарнізону. вх. ГСОО №2641/18 від 02.11.2018р. – повернути.

Ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня набрання нею законної сили.

Додаток: позовна заява на 9-ти арк. із доданими документами на 36 арк.

Суддя Ю.М. Невінгловська