ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/4249/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Департамент),

представник позивача - Замніус М.В. - представник (довіреність від 28.12.2017 №762/0/45-17),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Парковий-3" (далі - Товариство),

представник відповідача - не з'яв.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Харківська міська рада (далі - Рада),

представник третьої особи - Романенко Т.М. - представник (довіреність від 28.12.2017 №08-11/4002/2-17)

розглянув касаційну скаргу Товариства

на рішення господарського суду Харківської області від 03.04.2018

(суддя Кухар Н.М.) та

постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2018

(головуючий суддя - Россолов В.В., судді: Ільїн О.В. і Тихий П.В.)

у справі № 922/4249/17

за позовом Департаменту

до Товариства

про визнання договору укладеним,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Рада.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між Товариством і Департаментом у запропонованій позивачем редакції (далі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - нежитлових приміщень 5-го поверху №№ 5-1-:-5-26 у літ. "Н-6" під житлові квартири по пр. Московському, 118 у м. Харкові (далі - Об'єкт) відповідач не виконав покладеного на нього Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов'язку щодо укладення договору про пайову участь і не звернувся до Департаменту з приводу укладення такого договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.04.2018: позов задоволено частково; визнано укладеним з дня набрання чинності рішенням суду Договір у редакції, наведеній у резолютивній частині цього рішення; у визнанні укладеним додатку до Договору відмовлено; стягнуто з Товариства на користь Департаменту 1 600 грн. судового збору.

Рішення мотивовано обґрунтованістю укладення Договору на підставі приписів названого Закону, а також невідповідністю згаданого додатку до Договору вимогам закону.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2018: частково задоволено апеляційну скаргу Департаменту; рішення місцевого господарського суду змінено, позовні вимоги задоволено частково; пункт 2.1.1 Договору викладено в такій редакції: "Здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - 0002, МФО - 851011, код ЄДРПОУ -37999649, банк - ГУДКСУ у Харківській області, одержувач - УДКСУ у місті Харкові Харківської області) коштів у розмірі 397 251,27 грн."; в іншій частині згадане рішення залишено без змін.

Постанову мотивовано правильністю висновків місцевого господарського суду, покладених в основу його рішення, за винятком "окремої помилки у застосуванні наявного положення частини шостої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та врахування неналежних доказів на підтвердження розміру кошторисної вартості реконструкції Об'єкта, що є підставою для часткової зміни рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Товариство, зазначаючи про порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити "в повному обсязі", поклавши судові витрати на позивача. Так, за доводами, наведеними в касаційній скарзі: позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що загальна кошторисна вартість реконструкції Об'єкта, здійсненої відповідачем на дату введення в експлуатацію, складає 9 931 281,84 грн. та визначена відповідно до вимог частини п'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; суди попередніх інстанцій не надали оцінки доводам відповідача про те, що: позивач не є органом місцевого самоврядування, з яким відповідно до зазначеної норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" має укладатися договір; Договір є безпредметним; позивач не несе відповідальності за Договором, що є порушенням вимог частини дев'ятої статті 40 названого Закону; позивач фактично діє як посередник, який не набуває прав та обов'язків за Договором; Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, прийнятий рішенням виконавчого комітету Ради від 09.11.2011 № 804 (далі - Порядок), є незаконним; відповідач не є замовником будівництва, оскільки не має у власності або користуванні земельні ділянки за адресою: м. Харків, проспект Московський, 118.

За приписами частини першої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції. У даному разі ухвалою Верховного Суду від 03.09.2018 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 28.09.2018. Проте Департаментом відзив на касаційну скаргу подано лише 18.10.2018, тобто поза межами зазначеного строку. Водночас положеннями ГПК України встановлено, що:

- у суді касаційної інстанції касаційна скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції (стаття 301);

- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина дев'ята статті 165).

Оскільки Департаментом не подано відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк та не взагалі не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, Верховний Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Радою подано письмові пояснення щодо доводів касаційної скарги, в яких третя особа вважає постанову суду апеляційної інстанції законною та обґрунтованою, прийнятою судом з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 - без змін.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій у розгляді справи з'ясовано, зокрема, що:

- відповідно до декларації про готовність Об'єкта, зареєстрованої 28.03.2017 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради, Товариство є замовником реконструкції Об'єкта; кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 96,00 тис.;

- Департамент письмово повідомив Товариство про невиконання останнім вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо необхідності звернення у 10-денний термін до Департаменту із заявою про укладення Договору. Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту Товариству було письмово запропоновано укласти Договір з надісланням йому такого договору (№ 205-17/2), проте жодних пропозицій щодо Договору від Товариства не надходило, що й стало підставою для звернення з позовом у даній справі;

- наявна у справі зазначена декларація підтверджує здійснення Товариством реконструкції Об'єкта;

- згаданий Порядок не визнавався таким, що не відповідає Конституції чи законам України і є обов'язковим для виконання на території міста Харкова. Департаментом було виконано положення цього Порядку;

- Департаментом у Договорі передбачено всі істотні умови, визначені частиною дев'ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у тому числі розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін;

- Департамент відповідно до Положення про нього, затвердженого рішенням Ради від 20.11.2015 № 7/15, у своїй діяльності підзвітний та підконтрольний Раді, підпорядкований виконавчому комітету Ради, є самостійним виконавчим органом Ради та саме на нього покладено повноваження з виконання роботи щодо залучення замовників будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури при будівництві об'єктів на території міста Харкова; а відповідно до пункту 1.4 Порядку залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом;

- умови Договору відповідають Типовому договору про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженому рішенням Ради від 22.05.2013 № 319;

- забудовником під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не було надано для розрахунку суми пайового внеску зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва Об'єкта, визначений згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, та/або належним чином оформлений звіт експертної організації, який містив би інформацію про дотримання вимог кошторисної частини проекту; тобто Товариством не було подано належних і допустимих доказів на підтвердження суми кошторисної вартості реконструкції Об'єкта;

- виконаний Департаментом розрахунок загальної кошторисної вартості реконструкції Об'єкта на дату введення останнього в експлуатацію здійснено у відповідності до Порядку та є арифметично правильним.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання Договору укладеним.

Відповідно до частини п'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності":

- величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій;

- у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є невід'ємною частиною договору про таку пайову участь (абзац шостий частини дев'ятої тієї ж статті).

Інших способів визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, окрім тих, що наведені в частині п'ятій статті 40 названого Закону, цим законодавчим актом не передбачено.

Попередніми судовими інстанціями не досліджено доказів, що підтверджували б правильність визначення Департаментом у Договорі величини пайової участі Товариства у розвитку інфраструктури м. Харкова (3 840 грн. згідно з рішенням місцевого господарського суду і 397 251,27 грн. відповідно до постанови апеляційної інстанції), і не встановлено належним чином пов'язаних з цим обставин.

При цьому не можна вважати прийнятним посилання судових інстанцій на пункт 3.6 Порядку, за яким (як встановлено судами) у разі, якщо загальна кошторисна вартість не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона (величина пайової участі) визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області, розрахованих на останню дату до введення об'єкта в експлуатацію - для жилих будинків. Як вже вказувалося, відповідна величина пайової участі визначається (згідно з наведеним у даній постанові положенням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") або з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, або на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Таким чином, зазначений Закон не передбачає визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту на базі (основі) згаданих у пункті 3.6 Порядку показників, затверджених названим Міністерством. Згаданий Порядок, будучи локальним нормативно-правовим актом, не може змінювати (доповнювати) положення законодавчого акта, яким є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Водночас величина пайової участі є істотною умовою договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (пункт 1 частини дев'ятої статті 40 названого Закону). Тому з'ясування та оцінка доказів правильності визначення такого розміру були неодмінною складовою предмета судового розгляду в даній справі.

Відповідно до положень ГПК України:

- судове рішення повинно, зокрема, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини перша і п'ята статті 236);

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300);

- підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (частина третя статті 310);

- справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом; у всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310).

У зв'язку з наведеним оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини та оцінити докази, зазначені в цій постанові, надати належну правову оцінку доводам сторін та вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути розглянуто й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Парковий-3" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 03.04.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 зі справи № 922/4249/17 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков