ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1293/18

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.,

Секретаря судових засідань Тодорова А.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Попова М.О. на підставі ордеру;

Від відповідача: Лобанова О.А. за довіреністю №253 від 28.03.2018р.;

Від третьої особи: не з'явилась;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава" до публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Укркава" (далі по тексту - ТОВ „Укркава") звернулось до господарського суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" (далі по тексту - ПАТ „Державний ощадний банк України") про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017р. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані фактом вчинення виконавчого напису із порушенням вимог Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та приписів Закону України "Про нотаріат".

Відповідач заперечував проти задоволення заявленого позивачем позову з підстав його необґрунтованості та незаконності. ПАТ „Державний ощадний банк України" було наголошено, що останнім, на виконання вимог Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" 05.05.2016р. було внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави за договором застави та направлено позивачу вимогу від 07.07.2017р., у зв'язку з чим, вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення із позивача процентів за кредитним договором, нарахованих протягом періоду з 01.10.2016р. по 30.09.2017р., відповідає вимогам закону. Крім того, відповідачем було наголошено, що перебування у провадженні господарського суду Одеської області справи №916/1610/16 за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" до ТОВ „Укркава" про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави не свідчить про існування між сторонами спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 02.07.2018р. господарським судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича (далі по тексту - Малий О.С.), яким під час розгляду справи було підтримано позицію відповідача про відсутність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 05.07.2018р. господарським судом, за клопотанням ТОВ „Укркава", було витребувано у приватного нотаріуса Малого О.С. належним чином засвідчену копію виконавчого напису №2730 від 09.11.2017р. та належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для вчинення такого виконавчого напису. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів 27.07.2018р. від приватного нотаріуса надійшла копія виконавчого напису та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Ухвалою від 19.09.2018р. господарським судом було відмовлено ТОВ „Укркава" у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

28.12.2011р. між ПАТ „Державний ощадний банк України" (Кредитор, Банк) та ТОВ „Укркава" (Позичальник) було укладено договір кредитної лінії №86, відповідно до п. 2.1, 2.3 якого Банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а Позичальник зобов'язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти, інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначити його в еквіваленті 40 000 000 грн.

Відповідно до п. 2.5.1 кредитного договору №86 від 28.12.2011р. сторони погоджуються з тим, що зобов'язання Банку надати кредит або ту чи іншу його частину в межах встановленого діючим лімітом кредитування, а зобов'язання Позичальника одержати кредит виникають з моменту виконання всіх та кожної з наведених нижче умов, зокрема, для першого траншу кредиту в еквіваленті 19 000 000,00 грн. або тієї чи іншої частини 1-го траншу шляхом укладення між Банком та Позичальником - договору застави обладнання, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Промислова, №14а, а саме: секція очистки зеленої кави та секція обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секція екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секція очищення; секція випарювання (УК-104000007); секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119), що забезпечуватиме виконання зобов'язань, та отримання Банком витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо наявності обтяжень Банку рухомого майна, переданого в заставу за вказаним договором та відповідної пріоритетності запису Банку у вказаному реєстрі.

Шляхом підписання додаткового договору №1 від 19.01.2012р., додаткового договору №2 від 10.10.2012р., додаткового договору №3 від 07.12.2012р., додаткового договору №4 від 28.02.2014р., додаткового договору №5 від 28.08.2014р., додаткового договору №6 від 19.03.2015р., додаткового договору №7 від 24.04.2015р., додаткового договору №8 від 25.06.2015р. сторонами неодноразово вносилися зміни до кредитного договору №86 від 28.12.2011р.

28.12.2011р. між ПАТ „Державний ощадний банк України" (Заставодержатель) та ТОВ „Укркава" (Заставодавець) було укладено договір застави обладнання, посвідчений приватним нотаріусом Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за №7544, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.4 якого Заставодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №86 від 28.12.2011р., передає в заставу, а Заставодержатель приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить Заставодавцю на праві власності. Предметом застави за цим договором є обладнання, яке належить Заставодавцю на праві власності, перелік якого наведеного у додатку №1 до цього договору. Сторони погоджують, що договірна вартість предмета застави становить 20 228 423,00 грн. Реалізація предмета застави у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент такої реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти. На період дії цього договору предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця з урахуванням обмежень, які накладено на заставу відповідно до п. п. 2.1-2.5 цього договору.

Згідно з п. 4.2 договору застави обладнання від 28.12.2011р. у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, Заставодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет застави у порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 4.3 договору застави обладнання від 28.12.2011р. Заставодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у повному обсязі, який визначається Заставодержателем самостійно на момент реалізації права застави, у тому числі, але не виключно, вимагати до сплати на користь Заставодержателя: основної суми кредиту; процентів за користування кредитом; комісійної винагороди; нараховані та несплачені на момент реалізації права застави штрафні санкції; витрати, понесені Заставодержателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет застави та його реалізацією; спричинені Заставодержателю збитки у повному обсязі.

Положеннями п. 6.4 договору застави обладнання від 28.12.2011р. встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства та цього договору.

Відповідно до п. 9.1 договору застави обладнання від 28.12.2011р. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором №86 від 28.11.2011р. в повному обсязі. Цей договір укладено відповідно до рішення кредитного комітету АТ „Ощадбанк" №92 від 08.12.2011р. та постави правління АТ „Ощадбанк" від 08.12.2011р. №600.

Згідно з п. 9.3 договору застави обладнання від 28.12.2011р. будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній у рамках цього договору, повинні бути здійсненні в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом на замовлення із повідомленням про вручення поштового відправлення або доставлені особисто на адресу сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, додатком №1 до договору застави обладнання від 28.12.2011р. сторонами по справі було надано характеристику майна, яке є предметом застави, а саме секція очистки зеленої кави та секція обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секція екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секція очищення; секція випарювання (УК-104000007); секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119).

05.05.2016р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернулось до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/86-7402 про усунення порушень, відповідно до якої відповідач, посилаючись на виникнення у позивача заборгованості за кредитним договором №86 від 28.11.2011р., просив ТОВ „Укркава" погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. При цьому, ПАТ „Державний ощадний банк України" із посиланням на умови договору іпотеки було попереджено ТОВ „Укркава" про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб на розсуд банку.

Крім того, 05.05.2016р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернулось до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/86/7403, відповідно до якої Банком із посиланням на умови кредитного договору №86 від 28.12.2011р. було повідомлено Позичальника про відкликання кредиту та про необхідність здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3 699 753,88 доларів США та 52 884 667,05 грн.

07.07.2017р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернулось до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/17/10602 про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором №86 від 28.12.2011р., відповідно до якої Банк просив погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги. При цьому, ПАТ „Державний ощадний банк України" із посиланням на умови договору іпотеки було попереджено ТОВ „Укркава" про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб на розсуд банку у випадку невиконання вказаної вимоги відповідача.

Крім того, 07.07.2017р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернувся до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/17/10592, відповідно до якої відповідачем із посиланням на умови кредитного договору №86 від 28.12.2011р. та умови договору застави обладнання від 28.12.2011р., а також у зв'язку з внесенням до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави, було повідомлено ТОВ „Укркава" про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором на загальну суму 75 465 776,91 грн. та 3 978 178,84 доларів США. ПАТ „Державний ощадний банк України" було повідомлено позичальника, що у випадку невиконання зазначеної вимоги банком, відповідно до ст. 26 Закону України „Про заставу" та умов п. п. 6.4, 6.6 договору застави обладнання від 28.12.2911р., будуть вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2017р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, переданого в заставу за договором від 28.11.2011р., в рахунок часткового задоволення вимоги Банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.1.2011р., а саме заборгованості за процентами, нарахованими протягом періоду з 01.10.2016р. по 30.09.2017р. у розмірі 344 691,78 доларів США та у розмірі 7 588 120,66 грн.

До заяви про вчинення виконавчого напису заявником було додано оригінал та копію договору застави обладнання від 28.11.2011р. з додатками до нього, копію кредитного договору №86 від 28.11.2011р., копію повідомлення №28/01-3/17/10592 від 07.07.2017р., оригінал квитанції про надання послуг поштового зв'язку, оригінал опису вкладення, довідку від 08.11.2017р. про ненадходження платежу, докази надання кредиту, розрахунок заборгованості за процентами, виписку по рахункам ТОВ „Укркава" та копії довіреностей.

Відповідно до довідки ПАТ „Державний ощадний банк України" за №113.20-13/19721 від 08.11.2017р., доданої до заяви про вчинення виконавчого напису, відповідачем по справі було підтверджено наявність простроченої заборгованості за процентами за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011р. у розмірі 7 588 120,66 грн. та у розмірі 344 691,78 доларів США та про невиконання ТОВ „Укркава" вимоги №28/01-3/17/10592 від 07.07.2017р.

09.11.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ТОВ „Укркава" та переданий в заставу ПАТ „Державний ощадний банк України" за договором застави обладнання від 28.12.2011р., а саме секцію очистки зеленої кави та секція обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секцію екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секція очищення; секція випарювання (УК-104000007); секцію накоплення аромату; секцію сушки (УК-104000001); секцію агломерації (УК-104000008); градирню малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119), у зв'язку з несплатою з боку ТОВ „Укркава" процентів за кредитним договором №86 від 28.12.2011р. протягом періоду з 01.10.2016р. по 30.09.2017р. За рахунок коштів, вилучених від реалізації предмета застави необхідно задовольнити вимоги стягувача про стягнення 344 691,78 доларів США та 7 588 120,66 грн. нарахованих процентів за кредитами, виданими в іноземній та національній валюті.

З матеріалів справи, а саме: постанови про прийняття виконавчого провадження ВП№56479163 від 17.09.2018р. вбачається, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017р., перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Крім того, з матеріалів справи, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/1610/16 за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" до ТОВ „Укркава" про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28.11.2011р., а також про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 28.11.2011р., які були укладені з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №86 від 28.12.2011р. Станом на момент вирішення судом даного спору провадження у справі №916/1610/16 зупинено, у зв'язку з призначенням ухвалою господарського суду від 30.05.2017р. комплексної судової експертизи (судових оціночно-будівельної та товарознавчої експертиз).

В провадженні господарського суду Одеської області також перебуває справа №916/2943/17 за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" до ТОВ „Укркава" про стягнення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.12.2011р., провадження у якій зупинено господарський судом, у зв'язку з призначенням ухвалою від 27.06.2018р. судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ПАТ „Державний ощадний банк України", ТОВ „Укркава" було наголошено про вчинення виконавчого напису із порушенням річного строку для його вчинення, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості та внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Натомість, ПАТ „Державний ощадний банк України" стверджувало про дотримання вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису, у зв'язку з чим, просило суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних та зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Господарським судом було встановлено, що правовідносини щодо забезпечення виконання ТОВ „Укркава" зобов'язань за кредитним договором №86 від 28.12.2011р. виникли на підставі договору застави обладнання від 28.12.2011р.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту та сплатити проценти до дня повернення кредиту, при цьому, кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) відповідно до ст. 572 ЦК України має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 20 Закону України „Про заставу" від 02.10.1992р. за № 2654-XII (за наступними змінами та доповненнями) Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

В силу приписів ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України „Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року N 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № N 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 р. N 1172 стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім договору іпотеки). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

ТОВ „Укркава" в обґрунтування заявленого позову було наголошено про вчинення виконавчого напису із порушенням річного строку для його вчинення, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості, з приводу чого господарський суд зауважує наступне.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що ПАТ „Державний ощадний банк України" 05.05.2016р. звернулось до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/86/7403, відповідно до якої Банк із посиланням на умови кредитного договору №86 від 28.12.2011р. було повідомлено Позичальника про відкликання кредиту та про необхідність здійснення повного погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3 699 753,88 доларів США та 52 884 667,05 грн.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12, предметом позовних вимог у межах якої була вимога про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування, дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, враховуючи звернення ПАТ „Державний ощадний банк України" до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/86/7403 від 05.05.2016р. про повне погашення заборгованості за кредитом, кінцевий строк повернення якого був установлений сторонами у п. 2.2 кредитного договору №86 від 28.12.2011р. - не пізніше 29.12.2016р., господарський суд доходить висновку про реалізацію ПАТ „Державний ощадний банк України" права на дострокове повернення кредиту, що, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12, дозволяє господарському суду дійти висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу процентів за кредитним договором протягом періоду з 01.10.2016р. по 30.09.2017р.

Верховним Судом України у постанові від 05.07.2016р. по справі № 6-887цс17 було наголошено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що у листопаді 2017р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ „Укркава" про стягнення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.12.2011р. (справа №916/2943/17). Перебування у провадженні господарського суду справи №916/2943/17, предметом позовних вимог у межах якої є стягнення із позивача, в тому числі основного боргу за кредитним договором №86 від 28.12.2011р. та процентів, розмір яких був розрахований ПАТ „Державний ощадний банк України" станом на 24.11.2017р., дозволяє господарському суду дійти висновку про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису з метою стягнення із ТОВ „Укркава" процентів, нарахованих протягом періоду з 01.10.2016р. по 30.09.2017р. на суму боргу, яка є предметом позовних вимог у межах справи №916/2943/17, а, отже, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 05.07.2016р. по справі № 6-887цс17, є спірною.

Крім того, господарським судом під час розгляду справи встановлено, що 05.05.2016р. ПАТ „Державний ощадний банк України" звертався до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/86-7402 про усунення протягом 30 днів порушень шляхом погашення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.11.2011р.. При цьому, з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №56139483 від 25.06.2018р. вбачається, що за заявою ПАТ „Державний ощадний банк України" до реєстру запис про заборону відчужувати рухоме майно, передане в заставу на підставі договору застави обладнання від 28.12.2011р. було внесено 05.05.2016р..

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 № 1255-IV (з наступними змінами та доповненнями) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Така вимога узгоджується з ч. 1 ст. 27 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018р. по справі № 320/8269/15-ц було наголошено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

У постанові Великою палати Верховного Суду від 16.05.2018р. по справі № 320/8269/15-ц наголошено, що Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов'язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст. 42 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 43 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства ПАТ „Державний ощадний банк України", звернувшись 07.07.2017р. до ТОВ „Укркава" із вимогою №28/01-3/17/10592, не було внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави, як і не було подано заяви про внесення змін до відомостей про вже наявне обтяження (зареєстроване 05.05.2016р.), з моменту проведення державної реєстрації яких повинен обраховуватись 30-ти денний строк для виконання ТОВ „Укркава" надісланої відповідачем вимоги. Таким чином, ухилення ПАТ „Державний ощадний банк України" від реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження свідчить про недотримання 30-денного строку для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, в свою чергу, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018р. по справі № 320/8269/15-ц дійшла висновку, що відсутність у Законі України "Про нотаріат" та в Порядку N 296/5 (Порядок N 296/5) вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Проте, в порушення вищенаведених вимог чинного законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. 09.11.2017р. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави за відсутності відомостей про дотримання ПАТ „Державний ощадний банк України" норм Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, відповідно до вищенаведених висновків суду, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, з огляду на внесення 05.05.2016р. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про заборону відчужувати рухоме майно, передане в заставу на підставі договору застави обладнання від 28.12.2011р., з моментом внесення запису до якого Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пов'язує можливість звернення стягнення на предмет застави, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 88 Закону України „Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

За результатами дослідження наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов висновку, що приватним нотаріусом виконавчий напис від 09.11.2017р. було вчинено із порушенням річного строку з дня виникнення права вимоги, оскільки початковим моментом перебігу річного строку відповідно до вищенаведених вимог Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є момент державної реєстрації у реєстрі відомостей про заборону відчужувати рухоме майно.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого ТОВ „Укркава" до ПАТ „Державний ощадний банк України" позову шляхом визнання виконавчого напису за реєстровим №2730 від 09.11.2017р. таким, що не підлягає виконанню, оскільки судом було встановлено: вчинення виконавчого напису в рахунок погашення заборгованості за процентами, право на нарахуванням яких, по-перше у ПАТ „Державний ощадний банк України" припинилось, по-друге, стягнення яких є предметом позовних вимог у межах справи №916/2943/17, що спростовує безспірність заборгованості ТОВ „Укркава"; вчинення виконавчого напису із порушенням річного строку з дня виникнення вимоги (з 05.05.2016р.) та за відсутності проведення 07.07.2017р. державної реєстрації обтяження рухомого майна.

У п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового спору під час розгляду даної справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава" до публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" шляхом визнання виконавчого напису за реєстровим №2730 від 09.11.2017р. таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст. ст. 15, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України „Про заставу", ст. ст. 87, 88 Закону України „Про нотаріат", ст. ст. 24, 27, 28, 43 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № N 296/5, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 р. N 1172.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим №2730 від 09.11.2017р., за заявою публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" /01001, м. Київ, вул.Госпітальна,12-Г, ідентифікаційний код 00032129/ в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" /65125, м. Одеса, вул.Базарна,17, ідентифікаційний код 09328601/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава" /68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Промислова,14-А, ідентифікаційний код 31541491/ судовий збір у розмірі 1762,00 грн. /одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп./

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 листопада 2018 р.

Суддя С.П. Желєзна