РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018Справа № 910/9154/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс"

до Приватного підприємства Фірма "Вір'єм"

про стягнення 75 977,60 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Данилко О.І. за дов.;

від відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства Фірма "Вір'єм" про стягнення 13 808,39 грн. три відсотки річних та 62 169,21 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 26.11.2014 №30/11-14, в частині завдання збитків. Враховуючи наявну заборгованість відповідача перед позивачем, яка встановлена у рішенні Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/14872/15, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 18.06.2016 по 17.06.2018, у зв'язку з чим останнім було подано зазначену позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 31.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 відкладено розгляд справи до 18.09.2018.

18.09.2018 представник Відповідача в судове засідання не з'явився, через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з тим що директор перебуває на стаціонарному лікуванні і представляти інтереси своєї фірми не може.

Клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи було задоволено судом, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 відкладено розгляд справи до 16.10.2018.

В судове засідання 16.10.2018 представник відповідача не з'явився, проте був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення сторін про розгляд справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представник позивача в судовому засіданні 16.10.2018 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" (орендодавець за договором) та Приватним підприємством фірмою "Вір'єм" (орендар за договором) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 30/11-14, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування приміщення з характеристиками, наведеними у розділі 2 цього договору, та своєчасно сплачувати орендодавцю встановлену цим договором орендну плату.

Згідно з пунктом 2.1 договору об'єктом оренди за цим договором є нежитлові (офісні) приміщення, відновною вартістю 183 382 грн 41 коп. з урахуванням інфляції, загальною площею 98,1 кв.м., що розташовані за адресою: 01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 11/19, згідно викопіювання плану.

Опис стану об'єкта оренди зазначається в акті приймання-передавання об'єкта оренди (пункт 2.2. договору).

01.12.2014 між сторонами підписано акт приймання-передавання, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування нежитлові (офісні) приміщення, загальною площею 98,1 кв.м., що розташовані за адресою: 01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 11/19, згідно викопіювання плану. Технічний та санітарний стан приміщень - задовільний. Орендар немає претензій відносно стану приміщення. Стан приміщення зафіксовано за допомогою цифрової фотокамери та записано на двох дисках СД-Р, які зберігаються по одному примірнику у орендаря та орендодавця.

03.12.2014 орендар звернувся до орендодавця з листом № 193/р-с про надання дозволу на проведення опоряджувальних робіт та здійснення покращень орендованого приміщення згідно з договором оренди нежитлового приміщення № 30/11-14 від 26.11.2014.

Листом № 2/12 від 05.12.2014 позивач повідомив відповідача про необхідність надання проектно-кошторисної документації на проведення таких робіт з метою розгляду питання про надання дозволу на проведення будівельних робіт та об'єкті оренди.

В порушення умов договору оренди та неотримання письмового дозволу орендодавця на проведення опоряджувальних робіт, орендар розпочав будівельні роботи на об'єкті оренди.

Листом № 2/4 від 03.04.2015 позивач повідомив відповідача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 30/11-14 від 26.11.2014, у зв'язку з порушенням відповідачем пунктів 5.5 та 10.2. договору.

10.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" звернулось до суду з вимогою стягнути з Приватного підприємства фірми «Вір`єм» збитки у розмірі 291 403,00 грн., у вигляді витрат необхідних для відновлювального ремонту приміщення, що є об'єктом оренди за договором оренди нежитлового приміщення №30/11-14 від 26.11.2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2015 у справі №910/14872/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства фірми "Вір'єм" (01001, м. Київ, вул. Заньковецької, буд. 8, кв. 32, ідентифікаційний код 24587317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 5, ідентифікаційний код 24260444) збитки у розмірі 215 545 (двісті п'ятнадцять тисяч п'ятсот сорок п'ять) грн 20 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 233 (три тисячі двісті тридцять три) грн 18 коп. та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 11 361 (одинадцять тисяч триста шістдесят одна) грн 50 коп. В іншій частині позову відмовлено.

01.08.2016 Господарським судом міста Києва видано наказ у справі №910/14872/15, датою набрання законної сили рішення Господарського суду в справі №910/14872/15 - 17.06.2016.

21.12.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/14872/15 рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 залишено без змін.

За твердженнями позивача, рішення Господарського суду міста Києва відповідачем було виконано 18.06.2018, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченком Є.С. від 20.06.2018, виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/14872/15 від 01.08.2016 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення боржником.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 26.1.2014 №30/11-14 та яке встановлено Рішенням Господарського суду, позивач, з посиланням на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 13 808,39 грн. 3% річних та 62 169,21 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та зазначалось раніше, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/14872/15 було встановлено наявну заборгованість відповідача перед позивачем за нанесені збитки (215 545,20 грн.).

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у вигляді витрат необхідних для відновлювального ремонту приміщення, що є об'єктом оренди за Договором оренди нежитлового приміщення від 26.11.2014 №30/11-14 має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

В абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 р. №5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц Великою Палатою викладено правову позицію щодо того, що є не вірним висновок Верховного Суду України про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 Цивільного кодексу України) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень.

Згідно з доданою до матеріалів справи постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченка Є.С. від 20.06.2018. В якому зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/14872/15 від 01.08.2016 закінчено, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом, а саме, згідно платіжної вимоги від 18.06.2018 з рахунку №3009 в Філія «Київське Головне Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» списано 253 204,86 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Оскільки відповідачем прострочено оплату за збитки у розмірі 291 403,00 грн., у вигляді витрат необхідних для відновлювального ремонту приміщення, згідно вимог ст. ст. 610, 611 625 Цивільного кодексу України вказане є підставами для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку позивача, який містяться у матеріалах справи, сума 3% річних становить 13 808,39 грн., а сума інфляційних втрат - 62 169,21 грн.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум, суд зауважує, що позивачем при здійсненні розрахунку індексу інфляції та 3% річних було допущено арифметичні помилки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, керуючись чинним законодавством України, господарський суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 18.06.2016 по 17.06.2018 та розрахунок 3% річних за період з 18.06.2016 по 17.06.2018, суд дійшов до висновку, що нормативно обґрунтованим та документально доведеним є стягнення з відповідача 58 226,65 грн. інфляційних втрат та 12 932,71 грн. 3% річних.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства фірми "Вір'єм" (01001, м. Київ, вул. Заньковецької, буд. 8, кв. 32, ідентифікаційний код 24587317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс" (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 5, ідентифікаційний код 24260444) 12 932 (дванадцять тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 65 коп. 3% річних, 58 226 (п'ятдесят вісім тисяч двісті двадцять шість) грн. 65 коп. інфляційних втрат та 1651 (одна тисяча шістсот п'ятдесят одна) грн. 35 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.10.2018

Суддя І.І. Борисенко