ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" листопада 2018 р.                                                             Справа № 924/639/18

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Грамчука І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні наявні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Явір-2005", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" м. Шепетівка

про стягнення 46 104,00 грн., з яких 38420,00 грн. основного боргу та 7684,00грн. штрафу

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

встановив: позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" м. Шепетівка про стягнення 46 104 грн., з яких 38 420 грн. основного боргу за надані послуги охорони згідно договору про надання послуг з фізичної охорони № Хм/423-ф від 09.12.2016р. у розмірі 38 420 грн. та 7 684 грн. 20% штрафу та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на невиконання відповідачем договірного обов'язку (за договором з фізичної охорони №Хм/413-ф від 09.12.2016р.) з оплати отриманих послуг у визначений строк, а також положення ст. ст. 11,20,509,510,610,611,629,901 ЦК України, ст. ст. 173,174 ГК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів не надав, про причини неявки та неподання доказів не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

При цьому судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

09.12.2016 р. між Приватним підприємством "Явір-2005", м. Полтава (Охорона) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" м. Шепетівка (Замовник) укладено договір про надання послуг з фізичної охорони №ХМ/413-Ф, за умовами якого замовник замовляє, а охорона надає послуги з охорони, а саме приймає під фізичну охорону відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах та знаходиться на об'єкті замовника, згідно додатку №2 до договору. Охорона об'єктів та майна, що на них знаходиться, здійснюється погодинно у календарні дні тижня згідно з Додатком №1 до даного договору.

У відповідності до п.4.2.10 договору замовник зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату за даним договором.

У відповідності до п.п.3.2,3.3 договору оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно до 5 числа місяця, в якому здійснюється надання послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок охорони, згідно виставлених охороною рахунків. Підтвердженням надання послуг являється акт здачі-приймання послуг (надання послуг), що надається охороною для підписання замовнику в двох примірниках в кінці кожного місяця.

Пунктом 3.4. договору замовник повинен не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підписати акт здачі-приймання робіт та повернути один примірник охороні.

У випадку не підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) у терміни, передбачені п.3.4 , вважається, що замовником отримані послуги з охорони належної якості, у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов договору. (п.3.5 договору).

Пунктом 6.3 договору в разі, якщо прострочення оплати послуг охорони триває більше тридцяти календарних днів, замовник сплачує охороні штраф у розмірі 20% вартості послуг, оплата за якими прострочена, що не звільняє замовника від зобов'язань щодо оплати послуг.

Цей договір укладається строком на 1 рік і набирає чинності з моменту підписання сторонами.

Сторонами укладено додаток №1, згідно якого перелік об'єктів та розрахунок вартості послуг кар'єрного комплексу м.Шепетівка, вул. Гранітна,89 складає 35040,00 грн. вартість фізичної охорони в місяць.

У додатку №2 передбачено перелік об'єктів, що передаються під охорону ПП «Явір-2005», а саме: кар'єрний комплекс за адресою: м.Шепетівка, вул.Гранітна,89.

11.09.2018р. укладено додаткову угоду №1 згідно якої, п.3.2 договору викладено у наступній редакції: оплата послуг фізичної охорони здійснюється замовником на умовах попередньої оплати за поточний місяць надання зазначених послуг, шляхом перерахунку плати, встановленої пунктом 3.1 цього договору на рахунок охорони протягом 5 банківських днів з дня отримання замовником відповідного рахунку.

Договір, додатки та додаткова угода підписані представниками сторін, скріплені відтисками їхніх печаток.

У відповідності до акту приймання під охорону від 09.12.2016р. охорона прийняла під охорону кар'єрний комплекс ТОВ "Шепетівський гранкар'єр", розташований за адресою: м. Шепетівка, вул. Гранітна,89.

За період з жовтня 2017р. по листопад 2017р. позивач надав послуги з охорони на суму 75920,00 грн., що підтверджується актами надання послуг №3553 від 31.10.2017р. за жовтень 2017р. на суму 37960,00 грн. та №3848 від 30.11.2017р. за листопад 2017р. на суму 37960,00 грн.

Відповідачу були виставлені наступні рахунки на оплату: - рахунок №3128 від 01.10.2017р. за послуги охорони за жовтень 2017р. на суму 37960,00 грн. (який сплачено на суму 37500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №325 від 06.02.2018р.) та рахунок №3793 від 01.11.2017р. за послуги охорони за листопад 2017р. на суму 37960,00 грн.

Листом вих. №411 від 27.11.2017р. відповідач надіслав лист про неможливість подальшої оплати послуг охорони ТОВ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» про дострокове розірвання договору №ХМ/423-Ф від 09.12.2016р. про надання послуг з фізичної охорони з 01.12.2017р.

Заборгованість відповідача за отримані послуги з фізичної охорони склала 38420,00 грн.

04.06.2018р. позивач направив відповідачу претензію про погашення заборгованості за жовтень 2017р. 460 грн. та за листопад 2017р. – 37960,00 грн., яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

З огляду на несплату відповідачем решти заборгованості в сумі 38420,00 грн. за надані послуги з фізичної охорони на підставі договору №ХМ/423-Ф від 09.12.2016 р. , позивач звернувся до суду з позовом про її стягнення та стягнення 7684,00 грн. штрафу.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір №ХМ/423-Ф про надання послуг з фізичної охорони від 09.12.2016 р., за умовами якого відповідач замовив, а охорона надала послуги з охорони, а саме прийняла під фізичну охорону майно (кар'єрний комплекс м.Шепетівка, вул. Гранітна,89), яке належить відповідачу.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В частині 1 ст. 903 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу послуги з фізичної охорони за договором від 09.12.2016р. на суму 75920,00 грн., що підтверджується актами надання послуг №3553 від 31.10.2017р. на суму 37960,00 грн. та №3848 від 30.11.2017р. на суму 37960,00 грн., які підписані представниками сторін, скріплені відтисками печаток без зауважень та застережень. Натомість відповідач лише частково оплатив надані послуги в сумі 37500,00 грн. (що підтверджується платіжним дорученням №325 від 06.02.2018р.), утворивши заборгованість в розмірі 38420,00 грн.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявність заборгованості в сумі 38420,00 грн. за договором про надання послуг з фізичної охорони №ХМ/413-Ф від 09.12.2016р. відповідачем не спростована, доказів сплати заборгованості суду не подано.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Враховуючи зазначені положення законодавства, умови договору та доповнення до нього, обставини справи, суд доходить висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 38420,00 грн. боргу заявлена обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню. Доказів про сплату боргу суду не подано.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 7684,00 грн. штрафу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони у п. 6.3 договору передбачили, що в разі прострочення оплати послуг охорони траває більше тридцяти календарних днів, замовник сплачує охороні штраф у розмірі 20% вартості послуг, оплата за якикими прострочена, що не звільняє замовника від зобов'язань щодо оплати послуг.

Перевіривши правильність нарахування штрафу, заявленої позивачем до стягнення, та здійснивши власний розрахунок, позивачем правомірно нараховано штраф в розмірі 7684,00 грн.

Позивач у позові також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн. (враховуючи заяву від 16.07.2018 р.).

У п. 1 постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" звернуто увагу на те, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Як убачається з матеріалів справи, в якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги адвокатом від 29.05.2018 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №789 від 29.09.2010р., акт прийому-передачі наданих послуг від 12.09.2018р., квитанція №32 від 14.09.2018р. на суму 8000,00 грн.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013 (п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи питання про розподіл витрат на послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування їх, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При вирішенні питання про стягнення витрат за вказані послуги суд зобов'язаний прийняти до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на тривалість розгляду, суд вважає за доцільне відшкодувати з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату адвокатських послуг, в сумі 8000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, положення ст. 74 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "Явір-2005", м. Полтава до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" м. Шепетівка про стягнення 46 104 грн., з яких 38420,00 грн. основного боргу та 7684,00грн. штрафу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Шепетівський гранкар'єр”Пронекс» (30400, м. Шепетівка, вул. Гранітна,89, код 39862645) на користь Приватного підприємства „Явір-2005”, (36007, м. Полтава, вул. Хлібозаводська,7, код 33574487) 38420,00 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять гривень 00 коп.) заборгованості, 7684,00 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) штрафу, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривни 00 коп.) витрат зі сплати судового збору та 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя                                                                      І.В. Грамчук

Віддруковано 3 примірн.:1 - у справу, 2 - позивачу (м.Полтава, вул. Хлібозаводська,7)3 - відповідачу (м.Шепетвка, вул. Гранітна,89)

всім реком. з повідомл. про вруч.