ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018 Справа №914/1345/18

За позовом: Славського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», смт. Славське, Львівської області,
до відповідача:фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича, АДРЕСА_1
про: стягнення 257072,76 грн. (з яких: 128215,84 грн. - заборгованість, 128856,92 грн. - штраф).
Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників сторін:
позивача:Гнатишин М.Я.- представник (довіреність від 01.11.2018),
відповідача:не з'явився.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Славського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича про стягнення 257072,76 грн. (з яких: 128215,84 грн. - заборгованість, 128856,92 грн. - штраф).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.09.2018. В подальшому підготовче засідання відкладалось на 08.10.2018.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.10.2018.

В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав усні пояснення по суті справи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов Договору купівлі-продажу лісопродукції №167 від 20.09.2017 не здійснив повної оплати отриманого Товару, як наслідок у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 128856,92 грн. Крім того, за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідачу нараховано 128215,84 грн. штрафу відповідно до п. 4.2. Договору.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, причин повторного неприбуття не повідомив, хоч був належно та завчасно повідомлений про час, місце та дату судових засідань, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, відзив на позов не подав, проти позову не заперечив.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи передбачених ГПК України, у зв'язку із закінченням строку розгляду справи по суті, вважає за можливе здійснювати розгляд справи по суті за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом 29.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши представника позивача присутнього в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

20 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу лісопродукції №167 (надалі Договір). За умовами цього Договору Славське ДЛП «Галсільліс» зобов'язується продати, а ФОП Іваникович М.І. купити та оплатити лісопродукцію в 11 кв вид 46 пл 1,5 га в обсязі 273 м.куб в т.ч. ділової 76 м.куб., дрова 197 м.куб. Бускидського лісництва (п. 1.1. Договору).

Загальна вартість цього Договору становить 221786,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору покупець (відповідач у справі) зобов'язується провести оплату в термін 20 календарних днів з дати отримання Товару.

На виконання умов Договору, позивачем видано наряд №210 на відпуск лісопродукції від 29.09.2017 для ФОП Іваникович М.І. У період з 29.09.2017 по 31.10.2017 позивач продав, а відповідач прийняв передбачену Договором продукцію, що підтверджується товарно-транспорними накладними та специфікаціями-накладними на відпуск лісоматеріалів необроблених, які відповідач підписав особисто (долучено до матеріалів справи).

30 вересня 2017 року між сторонами підписано Акт взаємозаліку. Даним актом встановлено, що Славське ДЛП «Галсільліс» реалізувало на користь ФОП Іваниковича М.І. продукцію на суму 213509,71 грн., а ФОП Іваникович М.І. надав послуги Славському ДЛП «Галсільліс» на суму 50223,05 грн. Так, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 50223,05 грн., що засвідчили даним Актом взаємозаліку.

06 жовтня 2017 року відповідач здійснено оплату за лісо продукцію в розмірі 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №28. Так, 20.12.2017 та 21.12.2017 ФОП Іваникович М.І. здійснено оплату за лісопродукцію по 10000,00 грн., в загальному 200000,00 грн., що підтверджується прибутково касовими ордерами №448 та №450.

31 грудня 2017 року між сторонами у справі підписано ще один Акт взаємозаліку, згідно з яким позивачем зараховано в користь оплати за лісопродукцію 25543,82 грн., суму коштів, на яку ФОП Іваниковичем М.І. було надано послуги Славському ДЛП «Галсільліс».

Крім того, 16.02.2018 відповідачем оплачено позивачем 10000,00 грн. згідно з прибутково касовим ордером №63.

27 червня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензію про оплату боргу в розмірі 128215,84 грн. та штрафу в розмірі 161611,31 грн. Докази отримання претензії долучено до матеріалів справи. Відповідач відповіді на претензію не надав.

Так, позивач звернувся до суду позовом про стягнення 257072,76 грн. (з яких: 128215,84 грн. - заборгованість, 128856,92 грн. - штраф).

Відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму..

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 3.2. Договору покупець (відповідач у справі) зобов'язується провести оплату в термін 20 календарних днів з дати отримання Товару.

Як встановлено з матеріалів справи, у період з 29.09.2017 по 31.10.2017 позивач продав, а відповідач прийняв передбачену Договором продукцію, що підтверджується товарно-транспорними накладними та специфікаціями-накладними на відпуск лісоматеріалів необроблених, які відповідач підписав особисто (долучено до матеріалів справи).

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення 128215,84 грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 4.2. Договору Продавець нараховує Покупцеві штраф у розмірі 0,5% за кожен день прострочки за невиконання договірних зобов'язань щодо оплати.

Так, з аналізу норм чинного законодавства та умов Договору, встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу, однак при нарахування самої суми такого штрафу, заявник здійснює нарахування пеня. Враховуючи наведене, суд зазначає позивачу наступне.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відтак, суд не погоджується із доводами позивача про те, що нарахування у даному випадку повинно здійснюватись протягом 12 календарних місяців, адже заявник зазначає про позовну давність, а не про період протягом якого може здійснюватись відповідне нарахування, про що зазначено вище у постанові ВГС України №14 п. 2.5.

Так, розглянувши вимоги позивача про стягнення 128856,92 грн. - штрафу суд зазначає. Заявлена до стягнення сума коштів за своєю правовою природою є пенею, а тому поданий розрахунок штрафу є не вірним. Відтак, здійснивши власний розрахунок пені, суд вказує, що обґрунтованими є нарахування в розмірі 23841,12 грн.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
128215.8420.11.2017 - 14.12.20172513.5000 %0.074 %*2371.11
128215.8415.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*4278.55
128215.8426.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %0.088 %*3934.29
128215.8402.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %0.093 %*5016.23
128215.8413.04.2018 - 24.05.20184217.0000 %0.093 %*5016.23
128215.8425.05.2018 - 20.06.20182717.0000 %0.093 %*3224.72
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 23841,12 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2280,80 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича (82660, АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь Славського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (82660, Львівська область, Сколівський район, селище міського типу Славське, вулиця Устияновича, будинок 10; ідентифікаційний код 31619583) 128215,84 грн. - заборгованості та 23841,12 грн. - пені та 2280,88 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05.11.2018.

Суддя Березяк Н.Є.