ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.2018 м. Ужгород Справа № 907/397/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал», м. Тячів

до товариства з обмеженою відповідальністю «ВГСМ», смт. Великий Бичків Рахівського району

про стягнення суми 62700,00грн.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю від 18.07.2018

від відповідача ОСОБА_2 адвокат, представник за договором про надання правової допомоги

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 115500,00грн. заборгованості за надані послуги місця доставки митних вантажів, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 19, 42 Конституції України, ст.ст.3, 11, 509, 510, 626, 627, 628, 629, 633, 642, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 6, 43, 44, 173, 174, 178, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 247, 248, 255, 329, 321, 330 Митного кодексу України щодо неналежного виконання відповідачем своїх обовязків щодо своєчасності проведення розрахунків за надані послуги місця доставки митних вантажів.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 907/408/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

04.07.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з мотивів, наведених у ньому.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.07.2018 клопотання відповідача задоволено, ухвалено розгляд справи №907/397/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження, засідання для розгляду справи по суті замінено на підготовче засідання на 23.07.2018.

У підготовчому засіданні 23.07.2018 за згодою представників сторін у відповідності до вимог ст. 183 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 22.08.2018 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Ухвалою суду від 22.08.2018 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення суми заявлених позовних вимог, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 19.09.2018.

У підготовчому засіданні 19.09.2018 судом за згодою сторін в порядку п.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву у підготовчому засіданні до 04.10.2018.

Ухвалою суду від 04.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 24.10.2018.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх зменшення задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач на своїй території на вул. Пролетарській, 2 в м. Тячів створив місце доставки митних вантажів, якому відповідно до Класифікатора місць прибуття, затвердженого наказом Державної митної служби України від 17.05.2011 №295, та Переліку місць доставки, затвердженого наказом ДМС України від 27.08.2012 №426, присвоєно статус «місця прибуття митних вантажів» за кодом 305-002-1-1 (далі - місце прибуття). Позивач вказує, що у термін по 21.03.2016 року відповідач здійснював митне оформлення своїх вантажів в режимі експорту в місці прибуття за кодом « 305 -002-1-1» і відповідно до акцептованих умов публічного договору повинен був сплачувати по 300грн за отримані послуги місця прибуття за кожне митне оформлення вантажів. Однак, свої обовязки відповідач виконав неналежно, станом на 21.03.2016 його заборгованість за отримані послуги місця прибуття становить 62700грн при митному оформленні вантажів в режимі експорту у 209 випадках, що підтверджується наданих на ухвалу суду Закарпатською митницею ДФС копій вантажно-митних декларацій.

22.08.2018 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 62700грн основного боргу.

Зазначає, що до березня 2016 року позивач здійснював господарську діяльність по наданню послуг «місця прибуття 305-002-1-1», надавав такі послуги субєктам господарювання, у т.ч. відповідачу. Посилаючись на ст.ст. 248,321 МК України, вказує, що нормами чинного законодавства не передбачена можливість митного оформлення вантажів без доставки їх до зони митного контролю. Якщо товар та транспортний засіб, який надається для митного оформлення, розташований поза місцем доставки з відповідним кодом, то в розділі 2 такого коду зазначаються цифри « 888», та в графі 30 митної декларації. За виконання митних формальностей поза місцем розташування підрозділу митниці згідно з ч.8 ст.247 МК України справляється відповідна плата, про що у графі 47 митної декларації робиться відмітка.

Стверджує, що до правовідносин сторін щодо надання послуг місця прибуття при здійснені митного оформлення вантажів та транспорту комерційного призначення застосовуються правила публічного договору, оскільки діяльність позивача по наданню таких послуг носить публічний характер, так як він зобовязаний надавати такі послуги кожному, хто до нього звертається, та не вправі надавати переваги одному споживачеві перед іншим. На підставі ст. 901 ЦК України позивач вказує, що обовязок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акту. Посилаючись на п.3.6 глави Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, практику Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, вказує, що оскільки відповідач добровільно в 30 графі ВМД вказав факт розміщення вантажу для здійснення митних формальностей «місце прибуття 305-002-1-1» ТОВ «Термінал», такі ВМД є первинними документами бухгалтерського обліку, які підтверджують факт використання відповідачем послуг позивача. Зазначає, що митний огляд є лише однією із складових митних формальностей, які проводяться при митному оформленні вантажів, тому безпідставним є посилання скаржника на те, що митний огляд його вантажу не проводився, оскільки проведення чи не проведення митного огляду задекларованих товарів не спростовує факту їх знаходження у зоні митного контролю, зазначеній у графі 30 митної декларації.

Із акту здачі-прийому виконаних робіт від 13.12.2016р., на який посилається у відзиві відповідач, вбачається тільки те, що в 2016 році відповідач частково розрахувався за отримані послуги місця прибуття, сплативши суму 5400.00 грн., що є оплатою надання позивачем послуг місця прибуття 305-002-1-1 при 18 митних оформленнях вантажів відповідача. На вказану суму позивач зменшує позовні вимоги. Однак, із наданих митницею копій вантажно-митних декларацій вбачається, що протягом 2016 року у термін з 04.01.2016р. до 01.02.2016р. відповідач здійснив 24 митних оформлень своїх вантажів з використанням послуг місця прибуття 305-002-1-1. Таким чином, за вказаний період у відповідача є заборгованість за отримані послуги місця прибуття при 6 митних оформленнях своїх вантажів, що складає суму 1800грн.

Всього, за вказаний в позовній заяві період, згідно даних, що містяться у ВМД, позивачем було надано послуг місця прибуття з кодом 305-002-1-1 при здійсненні відповідачем митних оформлень своїх вантажів 227 випадках, із яких оплачені відповідачем, як витікає з акту здачі-приймання виконаних робіт, за послуги місця прибуття тримані при 18митних оформленнях вантажів.

Таким чином, заборгованість відповідача становить суму 62700.00 грн. за не оплачені послуги при здійсненні 209 митних оформлень вантажів (227- 18=209). 209 х 300 = 62700.00грн.

Представник відповідача заперечує по суті заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду відзиві та додаткових поясненнях, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вважає помилковим висновок суду про виникнення між сторонами спірних правовідносин на підставі публічного договору та стверджує, що правовідносини сторін виникли на підставі договору про надання послуг при митному оформленні вантажів від 01.03.2014 №4, за умовами якого позивач надає комплексі послуги, забезпечує попередню підготовку вантажу відповідача до митного оформлення, розміщує його на власній території, забезпечує охорону та забезпечує санітарний та екологічний контроль. На виконання умов вказаного договору сторонами складено відповідний акт прийому-передачі виконаних робіт від 13.12.2016 за період з 01.01.2016 по 13.12.2016, коли вантажні автомобілі відповідача заїжджали під час митного оформлення вантажів на експорт на територію митного поста Тячів Також даним актом вказана вартість всіх послуг за договором №4 на загальну суму 5400грн та факт повного розрахунку за ці послуги.

Підстави не керуватися вказаним Договором у правовідносинах сторін щодо питання надання та споживання послуг при митному оформленні вантажів відсутні, позаяк станом на сьогодні Договір № 4 від 01.03.2014 року не змінений та не розірваний, а отже чинний для сторін.

До укладення договору №4 від 01.03.2014 року між сторонами діяв аналогічний за змістом договір №2 від 04.03.2011 року про надання послуг при митному оформленні вантажів між ТзОВ «Термінал» та Власником вантажу. Вказана обставина не стосується предмету цього спору безпосередньо, однак свідчить про системність врегулювання правовідносин між сторонами саме шляхом укладення реальних договорів про надання послуг, а не публічного договору.

Стверджує, що в період з 20.06.2015 по 21.03.2016 відповідач не отримував послуг від позивача, оскільки вантажні автомобілі відповідача при оформленні вантажів на експорт не заїжджали на територію митного поста Тячів. Митне оформлення вантажів з вересня 2014 року відповідач здійснював без їх предявлення митному органу, документи на митницю надсилались в електронній формі.

Зазначає, що згідно з відповіддю Закарпатської митниці ДФС на адвокатський запит, протягом періоду з 20.06.2015 до 21.03.2016 із 30 випадків митного оформлення товарів, відправником яких було ТОВ «ВГСМ», лише у 17-ти випадках посадові особи митниці проводили митний огляд товарів, про що були складені відповідні акти та внесено інформацію до графи 44 митних декларацій. Відтак скаржник вказує, що лише у цих 17-ти випадках вантаж доставлявся на територію митного контролю, у всіх інших випадках вантажні автомобілі відповідача з товарами на експорт не покидали території відповідача, оскільки митниця цього не вимагала.

Окрім того, зазначення у 209 МД відповідача коду 305-002-1-1 жодним чином не свідчить про надання ТзОВ «Термінал» послуг при митному оформленні вантажів ТзОВ «ВГСМ» та не може слугувати єдиною та беззаперечною підставою для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні 24.10.18. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 24.10.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2014 ТОВ «Термінал» (підприємство) та ТОВ «ВГСМ» (власник) уклали договір №4 на надання послуг при митному оформленні вантажів, відповідно до умов якого підприємство надає комплексі послуги, забезпечує попередню підготовку вантажу власника до митного оформлення, розміщує його на власній території, забезпечує охорону, сприяє проведенню фітосанітарного, екологічного та інших видів контролю.

В п.1 договору сторони встановили тарифи за надані підприємством послуги, а саме:

-забезпечення охорони та диспетчерування автомобілів (вантажів), що перебувають на території ТОВ «Термінал» - 32 дол. США за 1 добу;

-розвантажувально-навантажувальні роботи: механічним способом 50,00рн/ 1т; ручне перенавантаження вантажів 80,00грн/1 т;

-розміщення та зберігання вантажу в складських приміщеннях за домовленістю.

Згідно з п.2 підприємство зобовязується надавати, в разі необхідності, наявні технічні засоби при проведенні процедури митного оформлення.

Відповідно до п.5 даний договір діє з моменту його підписання протягом невизначеного терміну (поки буде потреба).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було підписано акти прийому-передачі виконаних робіт від 13.12.2016 за період з 01.01.2016 по 13.12.2016 на загальну суму 5400грн., які відповідач оплатив повністю, що підтверджено також даним актом.

Відповідно до Переліку місць доставки станом на 17.07.2014 до цього Переліку входить територія ТОВ «Термінал», що знаходиться за адресою : Закарпатська область , м. Тячів, вул. Промислова,2, код місця доставки 305-002-1-1.

Наказом директора ТОВ «Термінал» від 20.02.2014 затверджено ціну вартості послуг при митному оформленні вантажів в розмірі 300грн за одне митне оформлення з 01.03.2014.

За твердженнями позивача, інформація про вартість послуг розміщена у місці доставки.

Сторонами підписаний акт звірки від 13.12.2016, згідно з яким за період з 01.01.2016 по 13.12.2016 ТОВ «ВГСМ» здійснило митне оформлення вантажів в режимі ЕК 10 з використанням «місця прибуття 305-002-1-1» -ТОВ «Термінал» м. Тячів вул. Пролетарська, 2, в кількості 18 декларацій. Дану суму сплачено ТОВ «ВГСМ» у повному обсязі.

За даними отриманими на виконання ухвали суду від Закарпатської митниці ДФС відповідач здійснив експорт товарів за період з 20.06.2015 по 21.03.2016 по 227 ВМД. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за надані послуги складає 62700грн. за виключенням послуг, за які відповідачем проведено розрахунок (18 ВМД).

Заперечуючи проти стягнення заборгованості, відповідач заперечує факт отримання від позивача послуг місця доставки товару, вказує на відсутність первинних документів (акти приймання -передачі послуг) щодо надання послуг та стверджує, що правовідносини між сторонами виникли не на підставі публічного договору і між сторонами відсутні будь-які зобовязання.

З 01.06.2012 набрав чинності Митний кодекс України від 13.03 2012 N 4495-VI(далі МК України), статтею 329 якого встановлено, що з метою забезпечення здійснення митними органами митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, проведення заходів, пов'язаних з виявленням, попередженням та припиненням контрабанди і порушень митних правил, у пунктах пропуску через державний кордон України, на територіях морських і річкових портів, аеропортів, на залізничних станціях та на територіях підприємств, вільних митних зон, митних складів, складів тимчасового зберігання, а також в інших місцях, визначених відповідно до цього Кодексу, створюються зони митного контролю.

Згідно із ст.330 МК України порядок створення зони митного контролю визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Зони митного контролю можуть бути постійними, у разі регулярного розміщення на їх території товарів, що підлягають митному контролю, або тимчасовими, які утворюються на час здійснення митного контролю.

За приписами ст. 4 цього Кодексу зона митного контролю - місце, визначене органами доходів і зборів в пунктах пропуску через державний кордон України або в інших місцях митної території України, в межах якого органи доходів і зборів здійснюють митні формальності (п. 14 ст.4 МК України)

Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 N 646 «Про місця доставки товарів транспортними засобами», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06. 2012 р. за N 1052/21364, місцем доставки може бути визначена митницею призначення територія (або її частина) пункту пропуску (пункту контролю) через державний кордон України, морського чи річкового порту, аеропорту, залізничної станції, вільної митної зони, підрозділу митниці призначення, у якому безпосередньо проводиться митне оформлення, підприємства з безперервним циклом виробництва, вантажного митного комплексу, територія, що прилягає до центральної сортувальної станції, регіональної сортувальної станції, місця міжнародного поштового обміну, складу тимчасового зберігання або митного складу ( п.1.1).

На території місця доставки створюється зона митного контролю ( п.1.5).

Територія місця доставки товарів для автомобільного транспорту повинна бути забезпечена: освітленням та огородженням за периметром території місця доставки; цілодобовою охороною та наявністю засобів пожежогасіння; наявністю рампи, естакади, оглядового майданчика; наявністю у достатній кількості, а також функціонуванням навантажувально-розвантажувальної техніки і механізмів для здійснення необхідних операцій на території місця доставки; наявністю каналів і засобів зв'язку, у тому числі з ЄАІС Держмитслужби України( п.1.7).

Відповідно до п. 4 наказу ДМС України від 27.08.2012 №426 «Про ведення переліку місць доставки» кожному місцю доставки присвоюється відповідний код.

Згідно з Переліком місць доставки станом на 17.07.2014 до цього Переліку входить територія ТОВ «Термінал», що знаходиться за адресою : Закарпатська область , м. Тячів, вул. Промислова,2, код місця доставки 305-002-1-1, що підтверджує факт створення позивачем місця доставки товару у відповідності до вимог наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 N 646 «Про місця доставки товарів транспортними засобами».

Наказом №3 від 20.02.2014 позивач затвердив вартість послуг підприємства за місцем доставки товарів при митному оформленні вантажів у розмірі 300грн за одне митне оформлення та розмістив цю інформацію в місці доставки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за період з 20.06.2015 по 21.03.2016 відповідач здійснив експорт товарів по 227 ВМД, в графі 30 «Місцезнаходження товарів» яких відповідач вказав код 305-002-1-1, який ідентифікує це місце доставки митних вантажів саме з ТОВ «Термінал», м. Тячів, вул. Промислова,2.

Позивачем та відповідачем підписаний акт здачі-прийому виконаних робіт від 13.12.2016, згідно з яким відповідач здійснив митне оформлення вантажів в режимі (ЕК 10) за вказаний період з використанням «місця прибуття 305-002-1-1» -ТОВ «Термінал» м. Тячів вул. Пролетарська, 2, в кількості 18 декларацій, коштів за надані послуги ТОВ «ВГСМ» сплатило.

Заперечуючи проти стягнення заборгованості, відповідач заперечує факт отримання від позивача послуг місця доставки товару, стверджує, що правовідносини між сторонами виникли не на підставі публічного договору, а на підставі договору №4 від 01.03.2014, за яким розрахунки проведені в повному обсязі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Надання позивачем послуг створеного та облаштованого ним на своїй території місця доставки товарів за адресою: м. Тячів вул. Пролетарська, 2, з присвоєним кодом 305-002-1-1, де розташована зона митного контролю, узгоджується з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким основними видами діяльності ТОВ "Термінал" є: код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; код КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; код КВЕД 52.10 Складське господарство; код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; код КВЕД 52.24 Транспортне оброблення вантажів; код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний); код КВЕД 68.20, надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Суд погоджується з доводами позивача, що спірні правовідносини виникли на підставі публічного договору про надання послуг місця доставки та вважає безпідставними посилання відповідача на договір №4 від 01.03.2014, оскільки названим договором не передбачено надання послуг місця доставки товарів. У свою чергу, підписаний сторонами Акт здачі-прийому виконаних робіт від 13.12.2016 не має звязку з договором №4 від 01.03.2014 і не може підтверджувати узгодження сторонами надання послуг за таким договором.

Отже, безпідставними є також посилання відповідача на акт здачі-прийому виконаних робіт від 13.12.2016 як за договором №4 від 01.03.2014 з огляду на те, що вони не стосуються предмета даного спору. Окрім того, позивачем при проведенні розрахунку заборгованості суму узгоджених послуг за актом здачі-прийому від 13.12.2016 виключено з розрахунку.

За приписами ч.1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку(п.24 ст 4 МК України) .

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ( п.23 ст.4 МК України).

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи( п.29 ст.4 МК України).

Статтею 247 МК України встановлено, що митне оформлення здійснюється в місцях розташування відповідних підрозділів органів доходів і зборів

За письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митні формальності можуть виконуватися органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів.

За виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування органів доходів і зборів із заінтересованих осіб справляється плата у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 затверджено Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.08. 2012 за № 1372/21684, згідно з яким у графі 30 МД зазначаються відомості про зону митного контролю, в якій знаходяться задекларовані товари.

Відповідно до статті 321 МК України у разі вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України такі товари та транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту їх пред'явлення для митного оформлення та декларування в установленому порядку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Отже, вантаж та транспортний засіб комерційного призначення до початку виконання митних формальностей повинен бути розміщений у постійній чи тимчасовій зоні митного контролю, яка згідно п.1.5 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 N 646 «Про місця доставки товарів транспортними засобами» розташовується на території місця доставки товару.

Зазначення відповідачем у графі 30 "місцезнаходження товарів "митних декларацій коду 305-002-1-1, який ідентифікує це місце доставки митних вантажів саме з ТОВ «Термінал», м. Тячів, вул. Промислова,2, та підписання сторонами акту здачі-прийому виконаних робіт від 13.12.2016, в якому вказано про митне оформлення відповідачем вантажів в режимі (ЕК 10) з використанням «місця доставки 305-002-1-1» -ТОВ «Термінал» м. Тячів вул. Пролетарська, 2, спростовують доводи відповідача про неотримання ним послуг місця доставки товарів.

Крім того, відповідно до ст. 330 МК України, наказу Міністерства фінансів України «Про місця доставки товарів транспортними засобами» від 30.05.2012 N 646 та наказу Держмитслужби України "Про ведення переліку місць доставки" № 426 від 27.08.2012, зі змінами, внесеними наказом від 09.10.2012 р. N 525, якщо товар та транспортний засіб не доставлений в місце доставки товару за адресою розміщення постійної зони митного контролю, то для його митного оформлення та декларування цей товар повинен бути розміщений в тимчасовій зоні митного контролю, яка повинна бути створена власником вантажу з дотриманням вимог митного законодавства. Для кодування місця доставки, якому не присвоєно відповідний код, в розділах "2", "3", "4" схеми коду місця доставки зазначаються цифри "888-1-1". Тобто, в графі 30 митної декларації вказується код, який буде містити вказані цифри. За виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування органів доходів і зборів із заінтересованих осіб справляється плата у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (ч.8 ст. 247 МК України), про що у графі 47 митної декларації робиться відмітка.

Відповідачем не доведено, доказів не подано виконання митних формальностей при вивезенні ним товарів за межі митної території України у спірний період поза місцем розташування митних органів, як і не доведено знаходження його транспортних засобів з товарами під час виконання митних формальностей поза зоною митного контролю, яка розташована в місці доставки товарів 305-002-1-1 на території ТОВ «Термінал» м. Тячів вул. Пролетарська, 2, яке вказане у митних деклараціях.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що товари не предявлялись митному органу і їх огляд не проводився (за винятком 17-ти випадків), оскільки проведення митного огляду є складовою частиною сукупності митних формальностей, які виконуються при митному оформленні вантажів та транспортних засобів комерційного призначення. При цьому, в будь-якому випадку, в період здійснення митного оформлення (ст. ст. 248,255 МК України) вантаж повинен бути доставлений до місця його знаходження, вказаного в декларації, незалежно від пред'явлення його для огляду чи без такого.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст. ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, суд вважає позовні вимоги належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» (90615, Закарпатська обл., Рахівський район, селище міського типу Великий Бичків, вулиця Фабрична, будинок 8А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» (90500, Закарпатська область, Тячівський район, місто Тячів, вулиця Пролетарська, будинок 2, ) суму 62700грн. (шістдесят дві тисячі сімсот грн. 00 коп.) заборгованості за надані послуги місця доставки митних вантажів та 1762грн. (Одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 06.11.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі