РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2018Справа № 910/10754/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1; ідентифікаційний код 22928085)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" (02081, м. Київ, вул. Олени Пчілки, 2, кв. 358; ідентифікаційний код 37625828)

про стягнення 141 276, 17 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" про стягнення 63 296, 89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що всупереч зобов'язань обумовлених умовами договору № 7452 від 30.06.2016 оренди нерухомого майна, відповідачем не повністю здійснено оплату за орендоване майно, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 58 149, 60 грн. Також позивачем здійснено нарахування пені в сумі 5 147, 29 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/10754/18, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

11.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача додатково нараховану заборгованість з основного боргу та пеню станом на 10.09.2018 в загальному розмірі 141 276, 17 грн.

Судом встановлено, що заява позивач про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак суд вважає за доцільне здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням даної заяви.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 292, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/10754/18, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/10754/18 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 між регіональний відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплексні рішення" (орендар) укладено договір оренди № 7452 нерухомого майна, що належить до державної власності за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, номер майна за даними Єдиного державного реєстру об'єктів державної власності 229280851.1.АААДДЛ712, площею 912, 20 кв.м. розміщене за адресою: 03150, м. Київ, вул. Васильківська, 1, на "3" поверсі корпусу № 6 (далі -майно), що перебуває на балансі Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", ідентифікаційний (далі-балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.12.2016 і становить 9 183 000, 00 без ПДВ.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договору, але не раніше з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2015 року 52 622, 88 грн. (п. 3.1. договору)

Згідно з п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік ".

Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України .

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70 % та 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним , з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за яким здійснюється платіж, із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік ". Тимчасово до 31 грудня 2016 року орендна плата у повному обсязі спрямовується на виконання статутних завдань балансоутримувача.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягають індексації і стягується до бюджету та балансоутримувача у визначеному пунктом 3.6. договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмір подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік ". (п. 3.7. договору).

Разом з тим, суд вказує, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 408 "Про внесення змін до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", що набула чинності з 03.07.2015 року встановлено, що орендна плата за договором тимчасово з 03.07.2015 року по 31.12.2016 року спрямовується в повному обсязі (100%) на рахунок балансоутримувача - Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" на виконання статутних завдань.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року № 930, цифри і слова "31 грудня 2016 р." замінено цифрами і словами "31 грудня 2019 р.".

Пунктом 3.8. договору встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмір 3 % від суми заборгованості.

Відповідно до п. 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяці, що діє з 30 червня 2016 року до 30 травня 2019 року включно.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань з орендної плати, у останнього станом на 08.08.2018 утворилася заборгованість з основного боргу 58 149, 60 грн.

Крім того, позивач у поданій ним заяві про збільшення розміру позовних вимог, також просить суд стягнути з відповідач заборгованість за договором, яка нарахована станом на 10.09.2018 і в загальному становить 132 539, 70 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 7452 від 30.06.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 7452 від 30.06.2016 між орендодавцем, орендарем (відповідачем) та балансоутримувачем (позивачем) 30.06.2016 був підписаний акт приймання-передавання державного майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, номер майна за даними Єдиного державного реєстру об'єктів державної власності 229280851.1.АААДДЛ712, площею 912, 20 кв.м. розміщене за адресою: 03150, м. Київ, вул. Васильківська, 1, на "3" поверсі корпусу № 6 (далі -майно), що перебуває на балансі Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", ідентифікаційний

Суд вказує, що даний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками, що також підтверджує факт приймання-передачі майна за договором та виконання з боку орендодавця зобов'язань, передбачених умовами договору.

Згідно із розрахунком орендної плати, який відповідно до п.п. 12.1.1. договору є його невід'ємною частиною, орендна плата за базовий місяць становить 52 622, 88 грн.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70 % та 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за яким здійснюється платіж, із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік". Тимчасово до 31 грудня 2016 року орендна плата у повному обсязі спрямовується на виконання статутних завдань балансоутримувача.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягають індексації і стягується до бюджету та балансоутримувача у визначеному пунктом 3.6. договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмір подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік ". (п. 3.7. договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виставлені відповідачу наступні акти надання послуг з оренди нежитлового приміщення: № 614 від 09.08.2016 на суму 66 252, 38 грн., № 698 від 07.09.2016 на суму 63 147, 46 грн., № 797 від 05.10.2016 на суму 63 147, 46 грн., № 1017 від 05.12.2018 на суму 63 147, 46 грн., № 1 від 06.01.2017 на суму 63 147, 46 грн., № 82 від 09.02.2017 на суму 63 842,08 грн., № 204 від 09.03.2017 на суму 64 480, 50 грн., № 330 від 10.04.2017 на суму 65 641, 15 грн., № 447 від 10.05.2017 на суму 66 231, 92 грн., № 577 від 09.06.2017 на суму 67 092, 94 грн., № 801. від 10.07.2017 на суму 68 166, 42 грн., № 899 від 09.08.2017 на суму 68 302, 75 грн., № 1014 від 11.09.2017 на суму 68 234, 45 грн., № 1157 від 10.10.2017 на суму 69 599, 14 грн., № 1266 від 09.11.2017 на суму 70 434, 32 грн., № 1380 від 11.12.2017 на суму 71 068, 24 грн., № 2 від 11.01.2018 на суму 71 778, 92 грн., № 79 від 12.02.2018 на суму 72 855, 81 грн., № 206 від 12.03.2018 на суму 73 511, 32 грн., № 304 від 11.04.2018 на суму 74 319, 94 грн., № 413 від 11.05.2018 на суму 74 914, 50 грн., №555 від 11.06.2018 на суму 74 914, 50 грн., № 673 від 10.07.2018 на суму 74 914, 50 грн.

Крім того, позивачем також були виставлені відповідачу наступні акти надання послуг щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату оренди: № 129 від 31.01.2017 на суму 775, 07 грн., № 318 від 31.03.2017 на суму 791, 43 грн., № 376 від 30.04.2017 на суму 498, 95 грн., № 756 від 31.05.2017 на суму 531, 17 грн., № 763 від 30.06.2018 на суму 1 660, 97 грн., № 1071 від 31.07.2017 на суму 539, 42 грн., № 1079 від 31.08.2017 на суму 1 793, 65 грн., № 1117 від 30.09.2018 на сум 1 715, 26 грн., № 1418 від 31.10.2017 на суму 1 841, 88 грн., № 1420 від 30.11.2017 на суму 1 905, 65 грн., № 1482 від 31.12.2017 на суму 2 132, 15 грн., № 123 від 31.01.2018 на суму 2 196, 30 грн., № 248 від 28.02.2018 на суму 3 508, 93 грн., № 324 від 31.03.2018 на суму 3 224, 24 грн., № 472 від 30.04.2018 на суму 2 755, 20 грн.

Суд вказує, що зазначені вище акти підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками, а відтак відповідач визнав факт належного виконання орендарем (балансоутримувачем) умов договору щодо передачі майна в строкове платне користування без недоліків та претензій, відповідно у відповідача виник обов'язок щодо сплати орендної плати за договором та нарахованої пені за несвоєчасне внесення орендної плати.

Крім того, суд вважає за необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні виставлений позивачем акт надання послуг на суму 63 147, 46 грн., який зазначено в доданому розрахунку за листопад 2016 року та за серпень 2018 року на суму 74 390, 10 грн.

Разом з тим, суд вказує, що згідно розрахунку та банківської довідки № 773 від 10.08.2018, відповідачем було сплачена, за відсутнім в матеріалах справи актом орендну плату за листопад 2016 року на суму 63 147, 46 грн., а відтак, відповідач не заперечував щодо фактичного використання орендованого майна.

Аналізуючи умови договору, суд звертає увагу, що у відповідача, згідно умовами договору оренди, виникає обов'язок щодо сплати орендної плати за фактичне користування державним майном вчасно, а саме не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним не залежно від того, чи був виставлений акт чи ні.

Крім того відповідач згідно умовами договору п. 3.3. самостійно міг визначати розмір орендної плати за необхідний йому місяць і належним чином виконати свій обов'язок.

Суд вказує, що загальна вартість фактично наданих позивачем послуг щодо оренди державного майна за період з серпня 2016 по серпень 2018 становить 1 715 682, 98 грн.

З наявного в матеріалах справи розрахунку позивача, вбачається, що в загальному відповідачем було сплачено 1 583 143, 28 грн. - орендної плати та 22 022, 98 грн. - пені.

Однак, здійснивши власний перерахунок сплачених відповідачем сум, суд вказує, що згідно довідок від 10.08.2018 № 773 про обороти рахунку позивача, останні містять неточності щодо загального розміру сплачених коштів, відтак, суд вказує, що відповідачем, відповідно до даних довідок від 10.08.2018 № 773 щодо руху коштів по рахунку позивача, в загальному було сплачено орендної плати - 1 490 687,72 грн., а пені - 38 241, 27 грн.

З огляду на викладене вище, суд вказує, що станом на 10.09.2018 заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати становить 224 995, 26 грн., а заборгованість щодо сплати пені взагалі відсутня, оскільки, позивачем нараховано пені в розмірі 30 759, 45 грн., а відповідачем натомість було сплачено 38 241, 27 грн., що підтверджується довідкою від 10.08.2018 № 773 про рух коштів позивача по р/р № 8.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що довідка про рух коштів від 10.08.2018 № 773 по р/р 8 не містить таких сум сплачених відповідачем, а саме: 18 944, 24 грн. (станом на 01.01.2017) та 73 511, 32 грн. (станом на 04.05.2018), які зазначені позивачем у власному розрахунку, відтак, суд дійшов висновку, що сплата відповідачем даних сум не доведена у встановленому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

З огляду на те, що позивачем у своєму розрахунку невірно зазначену загальну суму пені сплачену відповідачем та п. 3.7. договору, суд вказує, що така вимога позивача була повністю погашена відповідачем станом на 10.09.2018, а тому вимога щодо стягнення пені в розмірі 8 736, 47 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи фактичну переплату відповідачем суми пені в розмірі 7 481, 82 грн. та п.3.9. договору, яким встановлено, що надміру сплачена сума орендної плати підлягає зарахування в рахунок майбутніх платежів, а відтак за розрахунок суду, враховуючи загальну вартість послуг оренди та фактичну суму сплачену відповідачем, заборгованість з орендної плати відповідача станом на 10.09.2018 становить 217 513, 44 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, враховуючи п. 3.6. та п. 3.7. договору та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 408 та від 23.11.2016 року № 930, судом встановлено, що орендодавець та балансоутримувач (позивач) виконали свої зобов'язання за договором оренди № 7452 від 30.06.2016, однак, відповідач всупереч умовам договору не сплатив вчасно та в повному обсязі суму орендної плати та не спростував заявлених позовних вимог.

Враховуючи, заявлену суму позовних вимог, фактично існуючу суму заборгованості відповідача, норму ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги частково, а саме в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 132 539, 70 грн.

Разом з тим, суд вважає за доцільне вказати, що на дату відкриття провадження у справі, а саме, станом на 17.08.2018 юридична адреса відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значилася: 02081, м. Київ, вул. Олени Пчілки, 2, кв. 358, однак, під час написання рішення по справі № 910/10754/18 судом було встановлено, що відповідачем було змінено адресу місцезнаходження на: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 20.

Відповідно до ч. 2. ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що на дату відкриття провадження у справі № 910/10754/18, остання відносилася до територіальної підсудності (юрисдикції) саме Господарського суду міста Києва відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, а відтак судом було дотримано правила підсудності даної справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Комплексні рішення" (02081, м. Київ, вул. Олени Пчілки, 2, кВ. 358; ідентифікаційний код 37625828) на користь Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1; ідентифікаційний код 22928085) заборгованість з орендної плати в розмірі 132 539 (сто тридцять дві тисячі п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 70 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 988 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят вісім ) грн. 09 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.10.2018

Суддя Д.О. Баранов