УХВАЛА

18 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/1523/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація)

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018

за позовом Організації в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Мун рекордс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-кабель"

про стягнення 96 000 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Телеканал "Прямий",

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 (згідно з відбитком штампу Верховного Суду) Організація звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 зі справи № 910/1523/17, а рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2018 залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2018 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Селіваненко В.П. (головуючий), Булгакова І.В., Львов Б.Ю. передано справу № 910/1523/17.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Організації у справі № 910/1523/17, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п'ятої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є стягнення 96 000 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/1523/17 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

У касаційній скарзі Організація: зазначає, що справа має виняткове значення для Організації, оскільки нею розпочато системну боротьбу із порушеннями щодо використання правайдерами програмної послуги об'єктів авторського права способом повторного публічного сповіщення (ретрансляції), у зв'язку з чим Організацією було подано 5 позовів до товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-кабель"; зазначає, що компенсація на рівні 17 620 грн. не є співмірною ні з орієнтовним розміром доходу відповідача, ані з сумою недосплачених відповідачем коштів за повторне публічне сповіщення; вважає, що відповідачу вигідніше виплачувати мінімальний розмір компенсації замість того, щоб укласти договір і сплачувати Організації належні кошти в передбаченому законом розмірі; стверджує, що справа становить значний суспільний інтерес тому, що товариство з обмеженою відповідальністю "Воля-кабель" є флагманом серед провайдерів програмної послуги, юридичною особою, на яку не можуть не рівнятися інші провайдери програмних послуг в Україні; також скаржник зазначає про фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме застосування статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд касаційної інстанції вважає необґрунтованим твердження скаржника про те, що справа № 910/1523/17 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів, а також становить значний суспільний інтерес - з огляду на те, що вказані питання щодо застосування статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" неодноразово були предметом касаційного розгляду в аналогічних спорах, в яких Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду вже висловлено правову позицію.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 921/113/17-г/17 зазначено, що використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону (в зазначеній редакції) передбачалася можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Водночас згідно з пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений Законом України "Про авторське право і суміжні права" на час прийняття рішення у справі, не підлягав застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації.

Поряд з тим Касаційний господарський суд неодноразово зазначав, що при визначенні розміру такої компенсації судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності; зокрема, відповідний правовий висновок наводився у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 № 927/951/17.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України. Наявності таких випадків з матеріалів даної справи не вбачається.

У рішенні Європейського суду з прав людини Levages Prestations Services v. France (№ 21920/93, §48, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Організації на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 зі справи № 910/1523/17, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п'ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 зі справи № 910/1523/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов