ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуСправа № 912/2178/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у порядку письмового провадження справу № 912/2178/18

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія ПАТ "Укртелеком"

до відповідача: Управління соціального захисту населення Добровеличківської районної державної адміністрації

про стягнення 15 382,99 грн.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від імені якого діє Кіровоградська філія ПАТ "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Добровеличківської районної державної адміністрації про стягнення з відповідача на користь позивача 17 536,91 грн. заборгованості на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 22.08.2018 позовну заяву публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від імені якого діє Кіровоградська філія ПАТ "Укртелеком" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.08.2018, в межах встановленого господарським судом строку, на адресу суду надійшов лист позивача №313/05 від 28.08.2018, яким усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно ухвали від 03.09.2018 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2178/18; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження 04.10.2018; розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; встановлено строк для подання сторонами заяв по суті справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач всупереч Положенню про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 та Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 не відшкодував повністю витрати позивача, пов'язанні з наданням окремим категоріям громадян телекомунікаційних послуг з 01.01.2018 до 30.06.2018 на пільгових умовах.

24.09.2018 на адресу господарського суду від Управління соціального захисту населення Добровеличківської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву від 20.09.2018 №01-26/33/1, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав повністю, з тих підстав, що управління не отримує достатнього фінансування з місцевих бюджетів. До того ж, Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" не передбачені видатки на фінансування пільг з оплати послуг зв'язку за рахунок субвенції з Державного бюджету (а.с. 127-131).

28.09.2018 Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" подано відповідь на відзив від 27.09.2018 №371/05, відповідно до якої позивач вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві, безпідставними. Так пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина, основи соціального захисту тощо. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Приписи зазначених законодавчих актів закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, а тому, з урахуванням норм Закону України "Про телекомунікації", безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає. Відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, яке виникає на підставі законодавчих актів, а не договору між позивачем і відповідачем. З огляду на викладене, позивач стверджує, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними (а.с. 225-226).

28.09.2018 позивачем до суду подано заяву про зменшення позовних вимог від 27.09.2018 №370/05, у зв'язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості (а.с. 228). У вказаній заяві позивач зазначає, що 20.09.2018 від відповідача в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв'язку, надійшли кошти в сумі 2 153,92 грн., що підтверджується витягом з виписки по рахунку ПАТ "Укртелеком" в ПАТ "ПУМБ" за 20.09.2018. Таким чином, станом на 20.09.2018 загальна сума боргу відповідача згідно розрахунку заборгованості становить 15 382,99 грн. наданням пільг з оплати послуг зв'язку, згідно договору № 35/200-749 від 19.09.2018р.. акт № 3 від 19.09.2018. Таким чином, станом на 20.09.2018 загальна сума боргу відповідача згідно розрахунку заборгованості становить 15 382,99 грн.

Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання - якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява позивача №370/05 від 27.09.2018 подана до початку розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, а тому господарський суд приймає її до розгляду та вирішує спір з урахуванням її змісту.

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши докази, господарський суд встановив наступні обставини.

В силу приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України).

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком") є юридичною особою, що здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх актів ПАТ "Укртелеком".

Згідно п. 2.2.1. Статуту, одним з основних видів діяльності позивача є надання телекомунікаційних послуг, в тому числі послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, радіозв'язку (з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг (а.с. 14-16).

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 28.09.2006 № 384 позивача включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 № 1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 №295 передбачено, що споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг зв'язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (далі - Положення № 117), Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389.

Відповідно до вищенаведених законодавчих та нормативно-правових актів, надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та Законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що надають такі послуги особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відповідно до п. 3 Положення № 117, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи) організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про пільговиків, ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формулою "пільга-1".

Відповідно до п. 10 Положення № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Згідно п. 11 Положення № 117 на відповідача, як на уповноважений орган, покладено обов'язок щомісяця:

1) звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складати:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

З огляду на вищезазначені вимоги законодавства, позивач з 01.01.2018 до 30.06.2018 надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, які проживають на території смт. Добровеличківка та Добровеличківського району Кіровоградської області.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 10 Положення № 117 та умов укладених між сторонами Договорів про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг з оплати послуг зв'язку № 35І200-202/18 від 23.04.2018 та № 35І200-749/18 від 19.09.2018 відповідно (а.с.138-145), позивачем були направлені на паперових та електронних носіях розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, за формою "2-пільга", що підтверджується наявними в матеріалах справи скріншотами про відправку з електронної пошти позивача на електронну пошту відповідача, копіями листів, фіскальних чеків, реєстрів відправлень, описів вкладення до поштових відправлень (а.с. 20-36, 117-119).

Крім того, позивач у вище зазначених листах щомісячно ініціював проведення звіряння розрахунків та направляв на адресу відповідача акти звіряння розрахунків за формою "3 пільга".

В свою чергу, відповідач в порушення п. 11 Положення № 117 свій обов'язок щодо звіряння інформації, наданої позивачем за формою "2 пільга" з інформації, що міститься в ЄДАРП, проведення розрахунки за послуги зв'язку, надані пільговим категоріям в розрахунковому періоді та складання актів звіряння розрахунків за формою "3-пільга" належним чином не виконав.

За даними єдиної автоматизованої системи комплексних розрахунків витрати позивача пов'язані з наданням пільг з 01.01.2018 по 30.06.2018 включно, відповідно до щомісячних форм "2-пільга" склали 24839,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та формою "2-пільга" (а.с. 39-107). При цьому, заборгованість відповідача станом на 01.01.2018 складала 3750,37 грн. (а.с. 37).

Відповідачем зазначені витрати було відшкодовано частково, а саме на рахунок позивача в квітні 2018 надійшли кошти в розмірі 11052,94 грн. (а.с.38), які були зараховані позивачем на оплату заборгованості станом на 01.01.2018, а також за січень 2018, частково на оплату витрат позивача за лютий 2018.

Таким чином, залишок несплаченого боргу становить 17536,91 грн. (3750,37 грн. + 24839,48 грн. - 11052,94 грн. = 17536,91 грн.).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлена претензія від 12.07.2018 №05-11/122 щодо наявної заборгованості та необхідності її сплати (а.с. 108-110).

В свою чергу відповідач відповіді на претензію не надав, повного розрахунку по заборгованості не провів, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2018 відповідачем в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з наданням окремих категоріям громадян пільг з оплати послуг зв'язку, сплачено кошти в сумі 2 153,92 грн., що підтверджується витягом з виписки по рахунку ПАТ "Укртелеком" в ПАТ "ПУМБ" за 20.09.2018 (а.с. 229).

Таким чином, заборгованість відповідача з відшкодування витрат, пов'язаних з наданням окремих категоріям громадян пільг з оплати послуг зв'язку складає 15382,99 грн. (17536,91 грн. - 2153,92 грн. = 15382,99 грн.), у зв'язку з чим позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду судом.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд врахував наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Пунктом 2 вказаної Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 3 Положення № 117 визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг смт. Добровеличківки та Добровеличківського району є Управління соціального захисту населення Добровеличківської районної державної адміністрації .

Таким чином, саме на відповідача згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений вказаною постановою, на відповідача покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Позивач виконував свої зобов'язання щодо надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян належним чином та направляв відповідачу акти звіряння розрахунків в підтвердження надання телекомунікаційних послуг громадянам, що мають пільги.

Проте, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 в розмірі 15 382,90 грн. відповідачем відшкодовані не були.

Зазначена обставина відповідачем не заперечується. Однак, згідно поданого до суду відзиву, відповідач стверджує про неможливість в повному обсязі розрахунку з позивачем, у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування. Оскільки відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів з метою забезпечення виділення Добровеличквіською селищною радою та сільськими радами Добровеличківського району необхідних коштів для пільгового забезпечення окремих категорій громадян, у тому числі для відшкодування вартості встановлення телефонів та знижки на абонентську плату за користування телефонами на 2018 рік з урахуванням орієнтовної потреби, відповідач стверджує, що діє в межах повноважень, наданих Бюджетним кодексом України та Законом України "Про Державний бюджет на 2018 рік", а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Зазначені доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги судом з огляду на наступне.

Чинним законодавством України не передбачено звільнення від обов'язку відшкодування витрат, пов'язаних з наданням окремих категоріям громадян пільг з оплати послуг зв'язку, у зв'язку з відсутністю або неповнотою фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

На підставі викладеного, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб або ж наявності чи відсутності коштів для виконання такого зобов'язання.

До того ж, згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Так, у листі від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.08.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшла ОСОБА_1 Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справі № 906/621/17 та від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

Враховуючи фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати позивачу понесені ним витрати.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості в сумі 15 382,99 грн., відповідачем таких доказів не надано, слід дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 46, 73-80, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Добровеличківської районної державної адміністрації (27000, Кіровоградська обл., смт. Добровеличківка, вул. Поповича, 26, ідентифікаційний код 03197701) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Т.Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) від імені якого діє Кіровоградська філія ПАТ "Укртелеком" (25006, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72, ідентифікаційний код 22211233) заборгованість на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян в сумі 15382,99 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1762,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити

позивачу за адресою: вул. Гоголя, буд. 72, м. Кропивницький, 25006;

відповідачу за адресою: вул. Поповича, 26, смт. Добровеличківка, Кіровоградська обл., 27000.

Суддя Л.С. Вавренюк