ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2018 Справа № 905/1478/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Гайдар М.А.,

розглянувши справу №905/1478/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення 13 509,42 грн.,

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПрАТ «АКХЗ» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» збитки у вигляді нестачі, що виникла у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 13 509, 42 грн.

Позовну заяву обґрунтовано виявленою недостачею вантажу у вагоні № 56205354, який прийнятий до перевезення відповідачем.

Ухвалою суду від 13.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1478/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.09.2018р.

04.09.2018р. за вх. № 18179/18 господарським судом одержано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність в матеріалах справи рахунка або іншого документа відправника у підтвердження кількості і вартості спірного вантажу та документів на підтвердження оплати вантажу. З огляду на позицію по справі, відповідач вважає, що позивач не довів наявності збитків та їх розміру. Крім того, відповідач зазначає, що наданий позивачем комерційний акт в порушення вимог п.10 Правил складання актів не містить підпису начальника вантажного району.

Ухвалою суду від 04.09.2018р. розгляд справи по суті відкладено на 04.10.2018р.

13.09.2018р. за вх. № 18942/18 до господарського суду надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої товариство відхиляє доводи відповідача, посилаючись на те, що вартість спірного вантажу підтверджується належним доказом - рахунком №91429903 власника вугілля, за дорученням якого діяв експедитор ДП «Морський торговельний порт «Южний». Позивач вважає, що комерційний акт є належним доказом по справі та дані в цьому акті є зафіксовані та встановлені. Крім того, на підтвердження завданих збитків, у якості доказів оплати рахунку № 91429903 від 06.03.2018р., позивачем надано суду копію банківської виписки від 31.05.2018р.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи по суті, призначеного на 04.10.2018р., повідомлені належним чином, але у судове засідання не з'явились, що в силу вимог ч.1 ст.202 ГПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 04.10.2018р. складено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено:

01.11.2017р. між ПрАТ «МК «Азовсталь» (постачальник) та ПрАТ «АКХЗ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу сировинних, плавно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №0103/11606 (договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити сировинні, плавно-енергетичні або матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених цим договором (п.1.1), кількість, номенклатура ресурсів вказується в специфікаціях до цього договору, які є його невідємними частинами (п.2.1), цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2018р. (п.10.2).

У специфікації №35 від 02.03.2018р. до договору, контрагенти, зокрема, погодили, що постачальник передає, а покупець приймає та оплачує високо-летуче коксівне вугілля «Роклик», країна походження США, кількість 5 740,75 т +/- 10%, ціна за тонну без ПДВ 4 750,15 грн., вартість обєму поставки з ПДВ 32 723 308,33 грн., поставка ресурсів здійснюється у березні 2018р., вантажоотримувач - ПрАТ «АКХЗ», ресурси вважаються прийнятими покупцем по кількості згідно кількості, вказаній у залізничній накладній, датою поставки, переходу ризиків і переходу права власності на ресурси, які продаються за цією специфікацією є дата відмітки станції відправлення про прийняття даних ресурсів до перевезення, яка вказана у залізничній накладній.

Матеріали справи містять акт приймання-передачі № 91429903 від 06.03.2018р. до договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017, за яким постачальник (ПрАТ «МК «Азовсталь») передав, а покупець та вантажоотримувач (ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод») прийняв відвантажену 06.03.2018р. продукцію - вугілля високо летюче коксівне «Роклик» кількістю 273.650т загальною вартістю 1559854, 26грн. з ПДВ.

06.03.2018р. продавцем ПрАТ «МК «Азовсталь» на адресу покупця ПрАТ «АКХЗ» був виставлений рахунок-фактура №91429903 на оплату високолетючого коксівного вугілля «Роклик», кількістю 273,650 т, вартістю 1 559 854,26грн. з ПДВ за залізничними накладними № 42393736, № 42393744, № 42393751.

Згідно наявної у справі банківської виписки про рух коштів за 30.05.2018р., ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» здійснена оплата за договором №0103/11606 за покупку вантажу у березні 2018р.

06.03.2018р. зі станції відправлення Чорноморськ Одеської залізниці ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» здійснило відправлення за залізничною накладною № 42393751 вагонів №№ 56205354, 56967946 на станцію Авдіївка Донецької залізниці, одержувач ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод». Вантаж вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, бітумінозне коксівне високо-летуче вугілля «ROCKLICK», призначений для виробництва коксу в коксових батареях.

Згідно відміток у розділі 20 вказаної накладної, вантаж завантажений навалом, розміщений і закріплений згідно п.3,1 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2018р. вантаж у спірному вагоні №56205354 був направлений на станцію призначення Авдіївка за досильною накладною № 42484899.

При надходженні вагону № 56205354 на станцію Авдіївка Донецької залізниці здійснено комісійне переважування вказаного вагону, за результатами якого виявлена недостача вантажу, про що складено комерційний акт № 482803/82 від 20.03.2018р.

У комерційному акті № 482803/82 від 20.03.2018р. встановлено, що у вагоні № 56205354 по документу зазначено маса: нетто 68 050 кг, тара 21 100 кг. При переважуванні вагону виявлено: брутто 86 100 кг, нетто 65 000 кг, тара 21 100, що менше ваги по накладній на 3 050кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люка, двері зачинені, протікання вантажу немає. Завантаження в вагоні нерівномірне, на рівні и нижче рівня бортів на 200мм, плівкою проти видування не покривалось, вантаж розрівняний, маркований. В вагоні над 4 люком зліва по ходу поїзда поглиблення 2000 х 2000х 400 мм, в місті поглиблення маркування відсутнє. Переважування вантажу здійснювали: ДСМ ОСОБА_1, агент комерційний ОСОБА_2, прийомоздавач ПрАТ «АКХЗ» ОСОБА_3, о/у Авдіївського ФОП Полянський. При повторному зважуванні в присутності вищезазначених осіб недостача вантажу підтвердилась.

Згідно розрахунку позивача, що міститься в матеріалах справи, вартість нестачі вантажу становить 13 509,42 грн., виходячи з вартості 1т вантажу у розмірі 4 750,15 грн. без ПДВ, що визначена на підставі рахунку-фактуру №91429903 від 06.03.2018р., та норми природної втрати 2% маси вантажу, зазначеної в перевізному документі.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача збитків у вигляді нестачі вантажу у розмірі 13 509,42 грн., які виникли у зв'язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагоні № 56205354.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та 307 ГК України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч.5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з ч.3 ст.909 ЦК України, ч.2 ст.307 ГК України, ст. 6 Статуту залізниць України, наявна в матеріалах справи залізнична накладна №42393751 від 06.03.2018р. свідчить про укладення між ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (вантажовідправник) і залізницею (перевізник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким є ПрАТ «АКХЗ».

Відповідні відомості у вказаній залізничній накладній свідчать, що завантаження вантажу у вагон № 56205354 здійснювалося відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст.308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082. При цьому в силу вимог ч.1 ст.918 ЦК України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Із залізничної накладної вбачається, що вантаж розміщувався і закріплювався вантажовідправником відповідно до п.3,1 гл. 14 Додатка 3 до СМГС.

Отже, встановлені обставини справи свідчать, що при завантаженні вантажу у вагон вантажовідправником вжиті заходи щодо забезпечення транспортабельності та схоронності вантажу в процесі його перевезення і вантаж переданий до перевезення відповідачу.

Водночас, жодних зауважень щодо неправильностей завантаження і кріплення вантажу відповідачем не висловлено і вантаж прийнятий до перевезення.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Разом з тим у ст.111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Згідно зі ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчено комерційним актом № 482803/82 від 20.03.2018р., яким встановлені ознаки втрати вантажу в процесі його перевезення (в вагоні над 4 люком зліва по ходу поїзда поглиблення 2000 х 2000 х 400 мм, у місці поглиблення маркування відсутнє).

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. № 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Судом встановлено, що наявний в матеріалах справи комерційний акт від 20.03.2018р. підписаний начальником станції, інженером, комерційним агентом та прийомоздавачем ПрАТ «АКХЗ». При цьому, вказані у акті комерційний агент та прийомоздавач приймали участь у здійсненні перевірки спірного вантажу. Відповідно до змісту акту, завідувача вантажним двором не має за штатом.

З огляду на викладене, вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу. Заперечення відповідача в цій частині спростовуються матеріалами справи.

Господарський суд вважає, що встановлені у комерційному акті обставини є підставою для покладення відповідальності за недостачу вантажу на перевізника.

Згідно до п. а) ч. 1 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу вантажу залізниця відповідає у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявні рахунок-фактура №91429903 від 06.03.2018р., а також акт прийому-передачі №91429903 від 06.03.2018р. до договору №0103/11606 від 01.11.2017р., що засвідчує передання ПрАТ(ом) «МК «Азовсталь» ПрАТ(у) «АКХЗ» вантаж, у тому числі, за залізничною накладною №42393751 на загальну суму 1 559 854, 26грн. з ПДВ, із визначенням постачальника - ПрАТ «МК «Азовсталь», покупця - ПрАТ «АКХЗ» (вантажоотримувач за спірною відправкою).

Відповідно до письмових пояснень позивача у відповіді на відзив, ДП «Морський торговельний порт» є експедитором та діяв у якості вантажовідправника за дорученням власника вантажу ПрАТ «МК «Азовсталь».

Водночас, про те, що спірний вантаж є власністю ПрАТ «МК «Азовсталь» свідчать також відомості розділу 7 накладної №42393751.

З огляду на викладене, суд приймає рахунок-фактуру №91429903 від 06.03.2018р. як документ відправника, який підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу у розумінні ч.1 ст.115 Статуту залізниць України.

У ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України встановлено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах: для кокса.

Згідно з розрахунком позивача вартість недостачі вантажу у вагоні № 56205354 складає 13 509,42 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що він є правильним (5 700,18грн. з ПДВ (вартість 1 т вугілля у спірному вагоні згідно рахунку-фактури №91429903 від 06.03.2018р.) х 2,37т (відповідальна нестача вантажу з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень на рівні 1% маси, зазначеної в перевізному документі) = 13 509,42 грн.).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача на відсутність належних доказів понесення позивачем збитків у предявленому розмірі, оскільки не надано підтвердження оплати позивачем вантажу, відхилені з огляду на те, що Статут залізниць України не передбачає обов'язкового додання до позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Разом з тим, у якості підтвердження понесених збитків, позивачем додані до матеріалів справи: реєстр сплачених рахунків за підписами фінансового директора та головного бухгалтера ПрАТ «АКХЗ», відповідно до якого позивачем повністю сплачений рахунок-фактура №91429903 від 06.03.2018р.; банківська виписка про рух коштів за 31.05.2018р., згідно якої ПрАТ «АКХЗ» здійснив оплату за договором №0103/11606 від 01.11.2017р. за покупку вугільного концентрату за березень 2018р.

Відповідно ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, р/р №5372 в ПАТ «ПУМБ» м. Київ, МФО 334851 ) збитки у вигляді нестачі вантажу у розмірі 13 509 (тринадцять тисяч пятсот девять) грн. 42 коп., судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 16.10.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва