ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" жовтня 2018 р. Cправа № 902/484/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг", м.Одеса

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД", м.Вінниця

про стягнення 318 568,20 грн заборгованості за договором № 48-09/17 від 08.09.2017 р.

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Клепиков Максим Сергійович, довіреність № 353 від 31.08.2018 р. дійсна до 31.12.2018 р.; паспорт громадянина України № 001162069 від 03.11.2017 р.

відповідача: Далєвський Анатолій Миколайович, довіреність № 42 від 12.07.2018 р. дійсна до 12.07.2019 р.; паспорт НОМЕР_1 виданий Чечельницьким РВ УМВС України у Вінницькій області 08.12.1997 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" про стягнення 364 599 грн 41 коп., з яких: 294 543 грн 46 коп. основний борг, 6 527 грн 83 коп. - 3% річних за користування чужими грошовими коштами; 45 130 грн 77 коп. пеня за прострочення оплати товару; 18 397 грн 35 коп. інфляційних втрат за договором на надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 48-09/17 від 08.09.2017 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану позовну заяву розподілено до розгляду судді Лабунській Т.І., яка ухвалою від 15.08.2018 відкрила провадження у даній справі вирішивши здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.09.2018.

Ухвалою від 15.08.2018 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти відповідача в межах суми заявлених позовних вимог.

В подальшому на підставі заяви судді Лабунської Т.І. від 20.08.2018 та розпорядження керівника апарату суду від 20.08.2018 у зв'язку з тим, що підстави для проведення автоматизованого розподілу без врахування спеціалізації відпали здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/484/18 за результатами якого справу передано на розгляд судді Банаську О.О.

Ухвалою суду від 23.08.2018 р. справу № 902/484/18 справу прийнято до провадження новим складом суду.

10.09.2018 р. на адресу суд надійшла заява представника позивача вх. № 02.1-34/6929/18 від 10.09.2018 р. про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

13.09.2018 р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" надійшов відзив на позовну вих. № 105 увід 13.09.2018 р., в якому останній просить суд в задоволенні позову в частинні стягнення 43 813 грн 92 коп. основного боргу, 337 грн 57 коп. пені, 789 грн 83 коп. - 3 % річних, 663 грн 48 коп. судового збору та 21 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу відмовити.

З метою подання додаткових доказів в судовому 14.09.2018 р. оголошено перерву до 15.10.2018 р.

Ухвалою суду від 25.09.2018 р., враховуючи що відкладення підготовчого судового засідання на 15.10.2018 р. відбулось помилково, оскільки святковий день 14.10.2018 р., День захисника України, збігається з неділею, тож вихідний день переноситься на понеділок, 15.10.2018 р., призначено підготовче засідання у справі на 16.10.2018 р.

04.10.2018 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшла скріплена електронним цифровим підписом відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 03.10.2018 р.

Крім того, 04.10.2018 р. до суду від представника позивача надійшла заява б/н від 01.10.2018 р. (вх. № 02.1-34/7824/18 від 04.10.2018 р.), в якій останній зменшив ціну позову в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та збільшив в частині стягнення 3 % річних, відтак просив стягнути з відповідача 318 568 грн 20 коп., з яких 250 729 грн 54 коп. основного боргу, 13 105 грн 00 коп. - 3 % річних, 40 279 грн 83 коп. - пені та 14 453 грн 83 коп. інфляційних втрат.

09.10.2018 р. до суду надійшла заява позивача б/н від 03.10.2018 р. про повернення надлишково сплаченого судового збору в сумі 690 грн 48 коп.

10.10.2018 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 03.10.2018 р.

16.10.2018 р. представником відповідача до суду подано заперечення щодо відповіді на відзив вих. № 102 від 16.10.2018 р.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні представниками сторін подано обопільнопідписану заяву в якій останні просять суд розпочати розгляд справи по суті у той самий день (16.10.2018 р.) після закінчення підготовчого засідання.

Беручи до уваги приписи ч. 6 ст. 183 ГПК України та вказану заяву сторін, суд здійснив розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Крім того, надавши в судому засіданні правову оцінку заяві позивача б/н від 01.10.2018 р. (вх. № 02.1-34/7824/18 від 04.10.2018 р.) про зменшення позовних вимог, судом прийнято її до розгляду як такого, що не суперечать приписам ст.ст. 42, 46 ГПК України, при цьому в своїй сукупності розцінюються як заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3 % річних.

Також представником відповідача в судовому засіданні заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання контррозрахунку заборгованості, яке судом відхилено з огляду на його необґрунтованість, враховуючи наявність у останнього достатньо часу для подання доказів в обґрунтування своїх доводі щодо позову, в тому числі контррозрахунку заборгованості.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем договору на надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 48-09/17 від 08.90.2017 р. відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" послуги автомобільного перевезення, які останнім оплачено частково, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

04.10.2018 р. до суду від представника позивача надійшла заява б/н від 01.10.2018 р. (вх. № 02.1-34/7824/18 від 04.10.2018 р.) про зменшення розміру позовних вимог в частинні основного боргу, пені, інфляційних втрат та збільшення в частині стягнення 3 % річних.

З огляду на вказане позивачем заявлено до стягнення з відповідача 318 568 грн 20 коп., з яких 250 729 грн 54 коп. основного боргу, 40 279 грн 83 коп. пені, 13 105 грн 00 коп. - 3 % річних та 14 453 грн 83 коп. інфляційних втрат.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву просить суд в задоволенні позову в частині стягнення 43 813 грн 92 коп. основного боргу, 337 грн 57 коп. пені, 789 грн 83 коп. - 3 % річних та 663 грн 48 коп. судового збору відмовити у зв'язку з безпідставністю їх нарахування.

Також, відповідач просить суд відмовити у задоволенні 21 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу з огляду на необґрунтованість заявлених позивачем до стягнення зазначених витрат.

У відповіді на відзив позивач, наряду з іншим, зазначає, що твердження відповідача щодо невірного визначення судового збору є необґрунтованим, оскільки у випадку часткового задоволення позову судові витрати будуть розподіленні відповідним чином.

Крім того, позивач не погоджується із доводами відповідача стосовно необґрунтованості витрат на правову допомогу зазначаючи, що останній не довів безпідставність та неспівмірність витрат ТОВ "Буд Холдинг" на оплату правничої допомоги.

Відповідач у запереченні щодо відповіді на відзив позивач зазначає про незрозумілість посилання позивача на п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України стосовно пропорційності розміру задоволення позовних вимог. Крім того, вказує про несвоєчасність надання позивачем відповідачу як учаснику процесу документів які підтверджують надання правових послуг ТОВ "Буд Холдинг". Також відповідач відзначає про підтвердження позивачем суми основного боргу відповідача в розмірі 250 729 грн 54 коп.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 08.09.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" (Перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" (Замовник, відповідач) укладено договір на надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 48-09/17 (Договір) відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого перевізник надає замовнику автопослуги автомобілями, іменовані - автопослуги, відповідно до умов даного Договору для здійснення яких перевізник виділяє замовникові необхідний автотранспорт, після надання заявки (а.с. 30-31, т. 1).

Згідно із п. 6.1. Договору надані перевізником автопослуги, замовник оплачує по погодженій договірній ціні за тонну-кілометр, вартість яких вказується в акті виконаних робіт, підписаного обома сторонами. Дана договірна вартість є звичайною ціною. Договірна ціна може бути змінена за домовленістю сторін шляхом підписання уповноваженим представниками сторін додаткової угоди до Договору.

Відповідно до п. 6.3-6.5. Договору передоплату замовник робить згідно виписаним перевізником рахункам. По закінченню місяця, перевізник пред'являє замовникові акт виконаних робіт. Якщо вартість зроблених автопослуг виявилася більшою зробленої заявником передоплати, то відсутню суму зобов'язано оплатити протягом 10 днів після одержання акту виконаних робіт.

Даний договір діє з 08.09.2017 р. до 31.12.2017 р. Якщо жодна зі сторін за 1 (один) місяць до закінчення терміну дії даного Договору не заявить про бажання розірвати його, Договір важаться пролонгованим на наступний строк (п.п. 8.1., 8.3. Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем надано відповідачу автомобільні послуги на загальну суму 927 729 грн 54 коп. на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти надання послуг (а.с. 32-80, т. 1).

Відповідач в свою чергу за надані йому позивачем послуги розрахувався частково в сумі 677 000 грн 00 коп. перерахування якої у вказаному розмірі підтверджується сторонами в усних поясненнях по справі та процесуальних позиціях останніх (позивача у поданій до суду заяві про зменшення позовних вимог, відповідача у відзиві на позовну заяву), що в силу ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню під час розгляду даної справи.

Решту наданих послуг позивачем автомобільних послуг відповідачем не оплачено. Доказів протилежного матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Такими чином, заборгованість відповідача перед позивачем за надані йому послуги становить 250 729 грн 54 коп.

27.03.2018 р. позивачем направлено на адресу відповідача претензія вих. № 16 від 27.03.2018 р. з вимогою перерахувати наявну заборгованість за Договором та сплатити пеню, 3 % річних та інфляційні втрати (а.с. 81-83, т. 1).

Вказана претензія, як стверджується матеріалами справи, відповідачем залишена без виконання.

Непроведення розрахунків відповідачем в добровільному порядку слугувало підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Різновидом договорів про надання послуг є договір перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 311 ГК України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленим відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем послуг з перевезення автомобільним транспортом та відсутність їх оплати в повному обсязі зі сторони відповідача.

Виходячи з викладеного в своїй сукупності, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 250 729 грн 54 коп. заборгованості за надані послуги з перевезення автомобільним транспортом правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 279 грн 83 коп. пені, 13 105 грн 00 коп. - 3 % річних та 14 453 грн 83 коп. інфляційних втрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 7 Договору сторонами погоджено відповідальність сторін.

Зокрема, п. 7.6. Договору сторонами узгоджено, що за несвоєчасну оплату автопослуг, замовник зобов'язаний сплатити перевізникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення виконання зобов'язання, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє замовника від виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, з огляду заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора розрахунку пені, 3 % та інфляційних втрат у визначених позивачем періодах судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим останні є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" в повному обсязі.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву судом оцінюються критично та не беруться до уваги позаяк спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що останні мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 509/2669/15-ц).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 31.07.2018 р. між адвокатом Козловим Олександром Олександровичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 294/07-18 відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов'язується за в інтересах клієнта на умовах та в порядку, передбаченому Договором, надавати юридичні та консультаційні послуги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" на користь клієнта грошові кошти за договором № 48-09/17 від 08.09.2017 р. на надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом, розгорнутий перелік яких вказується сторонами в акті виконаних робіт, який є невід'ємною частиною Договору, а клієнт зобов'язується виплатити адвокату гонорар за надані послуги (а.с. 28, т. 1).

Адвокат має право для виконання цього Договору, залучати третіх осіб, які за дорученням та за погодженням адвоката можуть вчиняти будь-які дії на користь клієнта (п. 3.5. Договору).

31.07.2018 р. адвокатом Козловим О.О. виставлено ТОВ "Буд Холдинг" рахунок № 455 від 31.07.2018 р. на оплату консультаційних та юридичних послуг згідно Договору № 294/07-18 від 31.07.2018 р. на суму 21 000 грн 00 коп. (а.с. 125, т. 1).

09.08.2018 р. позивачем згідно платіжного доручення № 575 від 09.08.2018 р. перераховано адвокату Козлову О.О. вартість послуг за Договором № 294/07-18 від 31.07.2018 р. в сумі 21 000 грн 00 коп. (а.с. 126, т. 1).

Листом б/н від 31.08.22018 р. адвокат Козлов О.О. звернувся до директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" з проханням надати довіреність на осіб, які за дорученням та погодженням адвоката можуть вчиняти будь-які дії на користь клієнта, зокрема, довіреність на Клепикова Максима Сергійовича, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.130, т. 1).

31.08.2018 р. директором ТОВ "Буд Холдинг" на підставі листа б/н від 31.08.2018 р. для можливості належного виконання Договору про надання правової допомоги № 294/07-18 від 31.07.2018 р. направлено адвокату Козлову О.О. оригінал відповідної довіреності (а.с. 131-132, т. 1).

Крім того, 31.08.2018 р. сторонами підписано акт виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомоги № 294/07-18 від 31.07.2018 р. в якому погоджено перелік робіт, кількість витраченого часу та суму матеріальних витрат (а.с. 129, т. 1).

03.09.2018 р. між адвокатом Козловим Олександром Олександровичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" (Клієнт) укладено додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги № 294/07-18 від 31.07.2018 р., якою погоджено, що гонорар адвоката складає 21 000 грн 00 коп. за розгляд судової справи № 902/484/18 щодо стягнення з ТОВ "Мего ЛТД" на користь клієнта заборгованості за Договором № 48-09/17 від 08.09.2017р. у Господарському суді Вінницької області (до ухвалення рішення по суті або мирного врегулювання спору).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане Козлову Олександру Олександровичу № 1828 від 01.12.2009 р., ордер на надання правової допомоги серії ОД № 279195 від 08.08.2018 р. (а.с. 27, 29, т. 1).

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами лише в сумі 21 000 грн 00 коп., яка підлягає до стягнення з відповідача.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість відповідачем, окрім посилання на стосовно не співмірності заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, розрахунку із зазначенням в ньому витрат, які є, на думку останнього, обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи. Тобто в силу приписів ст.ст. 11, 74 ГПК України не відповідачем надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо необхідності зменшення заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Решта витрат на правову допомогу в сумі 6 206 грн 10 коп. в обґрунтування яких долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт № 2 від 04.10.2018 р. та рахунок на оплату № 480 від 09.10.2018 р. на суму 2 196 грн 60 коп., акт виконаних робіт № 2-1 від 11.10.2018 р. та рахунок на оплату № 481 від 11.10.2018 р. на суму 1 323 грн 00 коп., акт виконаних робіт № 3 від 16.10.2018 р. та рахунок на оплату № 488 від 16.10.2018 р. задоволенню судом не підлягають, оскільки представником позивача не надано суду доказів на підтвердження оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" витрат на професійну правничу допомогу у даній сумі.

Щодо заяви позивача б/н від 03.10.2018 р. про повернення надлишково сплаченого судового збору в сумі 690 грн 48 коп. суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору в цій частині підлягають покладенню на позивача у відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки, як слідує з матеріалів справи, заявлення ТОВ "Буд Холдинг" позову у первісній сумі 364 599 грн 41 коп. та в подальшому зменшення ціни позову до 318 568 грн 20 коп. відбулось внаслідок допущення ряду помилок позивачем при розрахунку ціни позову.

16.10.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД", вул.Хмельницьке шосе, 13 кімната 14, м.Вінниця, 21000 (ідентифікаційний код - 34455332) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг", вул.Тираспольська, будинок 27/29, офіс 403А, м.Одеса, 65020 (ідентифікаційний код - 38016965) - 250 729 грн 54 коп. - боргу, 40 279 грн 83 коп. - пені, 13 105 грн 00 коп. - 3 % річних, 14 453 грн. 83 коп. - інфляційних втрат, 5 659 грн 52 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору, 21 000 грн 00 коп. - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг", вул.Тираспольська, будинок 27/29, офіс 403А, м.Одеса, 65020 (ідентифікаційний код - 38016965) у поверненні з Державного бюджету України судового збору в сумі 690 грн 48 коп. згідно з платіжним дорученням № 574 від 09.08.2018 р.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 26 жовтня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Тираспольська, 27/29, оф. № 403А, м. Одеса, 65020.

3 - представнику позивача адвокату Козлову Олександру Олександровичу - АДРЕСА_1 м. Одеса, 65007.

4 - відповідачу - вул. Хмельницьке шосе, 13, к. 214, м. Вінниця, 21036.