ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1772/18

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Інгус", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан", Київська обл., м. Фастів

про стягнення 223 156 грн. 57 коп.

Представники:

позивача - Коломійчук А.С.;

відповідача - Мещанінов А.М.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 223 156 грн. 57 коп., з яких: 169 878 грн. 00 коп. - штраф; 11 728 грн. 57 коп. - пеня; 41 550 грн. 00 коп. - 3% річних.

Розгляд справи здійснювався в режимі відеоконфернції згідно ухвали суду від 02.10.2018 р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 26.10.2018 року по 31.10.2018 року для перевірки розрахунку штрафних санкцій заявлених до стягнення позивачем при поданні позову до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного між сторонами договору відповідач як покупець був зобов'язаний оплатити позивачу поставлений товар, проте не виконав свої зобов'язання в строк встановлений умовами договору, в зв'язку з чим ТОВ «Трейдингова компанія «Інгус» просить стягнути з відповідача штрафні санкції.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обгрунтовуючи тим, що заборгованість відповідача згідно укладеного договору станом на 30.09.2017 року склала 50 000 грн. 00 коп. виникла з вини позивача, а тому нарахування штрафних санкцій має бути здійснено з цієї суми боргу, а не від вартості товару.

У відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що відповідач не надав доказів щодо неможливості виконання зобов'язання та не обгрунтував зменшення розміру штрафних санкцій, тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2017 року між ТОВ «Трейдингова компанія «Інгус» та ТОВ «Завод технічних масел «Аріан» було укладено договір купівлі-продажу ПММ №648/1, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти і сплатити паливно-мастильні матеріали та інші матеріали надалі «Товар».

Відповідно до п. 1.1. договору найменування і кількість товару здійснюється згідно із заявками покупця (заявки приймаються в усній або письмовій формі).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що покупець оплачує товар не пізніше 3 (трьох) банківських днів, з моменту відвантаження. Датою оплати є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п. 2.4. договору передача товару оформлюється відповідними актами прийому - передачі або видатковими накладними.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 566 260 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 715 від 27.09.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи, проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару виконав не своєчасно, заборгувавши 50 000 грн. 00 коп., які сплатив з пропуском строків встановлених умовами договору, тільки 04.07.2018 року після направлення претензії.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 року за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 41 550 грн. 00 коп. 0,3% за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що при не сплаті вартості товару в термін визначений цим договором за використання грошових коштів покупець сплачує на користь продавця 0,3% від вартості товару за кожен день прострочення.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за користування чужими грошовим коштами в сумі 41 550 грн. 00 коп. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлена вимога про стягннення з відповідача 11 728 грн. 57 коп. пені та 169 878 грн. 00 коп. штрафу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що в разі порушень умов оплати, відповідно п. 2.2. цього договору, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого Товару за кожен день прострочення, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується до повного виконання покупцем своїх зобов'язань по сплаті Товару.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року передбачено: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином умовами договору повинен бути визначений конкретний період за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені в розмірі 11 728 грн. 57 коп. є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахована пеня з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України), а також в порушення статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", у зв'язку з чим стягненню підлягає розмір пені, здійснений за розрахунком суду та з урахуванням норм статті 232 Господарського кодексу України в сумі 7 349 грн. 32 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення штрафу, то суд зазначає таке:

Відповідно до п. 3.3 договору в разі прострочення оплати товару в термін обумовлений п. 2.2. цього Договору, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 30% від вартості товару за кожен випадок такого прострочення, але у всякому разі не менш ніж 33 000,00 грн. (тридцять три тисячі грн.. 00 коп.)

Позивач не вірно розрахував суму штрафу в розмірі 169 878 грн. 00 коп., оскільки вказана сума нарахована на вартість поставленого товару в сумі 566 260 грн. 00 коп., проте сума простроченого зобов'язання складала 50 000 грн. 00 коп., в зв'язку з чим сума штрафу, що підлягає задоволенню, згідно умов договору складає 33 000 грн. 00 коп.

Заперечення відповідача в частині наявності взаємних грошових зобов'язань, судом не приймають до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи, тому відхиляються судом.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги частково, у зв'язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст.ст. 230, 232 ГК України, 536 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 207, 236, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд. 12, код 20574128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдингова компанія «Інгус» (65026, м. Одеса, Площа Грецька, буд. 3/4, оф. 758, код 39064166) - 7 349 (сім тисяч триста сорок дев'ять) грн. 32 коп. пені, 33 000 (тридцять три тисячі) грн. 00 коп. штрафу, 41 550 (сорок одна тисяча п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 07.11.2018 року.

Суддя Л.Я. Мальована