ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/7377/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Палій Ірини Геннадіївни

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2018

(головуючий - Кузнецов В.О., судді: Науменко І.М., Чус О.В.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017

(суддя Петрова В.І.)

у справі №904/7377/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уют-2011"

до Фізичної особи-підприємця Палій Ірини Геннадіївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача: Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради

про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 11 032,76 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Палій Ірини Геннадіївни про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10 709,10 грн, 3% річних у розмірі 58,60 грн та інфляційних у розмірі 265,06грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався з позивачем за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 07.04.2015 по 01.06.2017.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Палій Ірини Геннадіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уют-2011" заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 9 140,08 грн, 3% річних у розмірі 58,60 грн, інфляційні у розмірі 265,06 грн та 1 372,46 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

2.1.1. Рішення суду мотивовано посиланням на те, що зобов'язання відповідача оплатити заборгованість за надані житлово-комунальні послуги виникає на підставі закону та узгоджених дій управителя та споживача послуг. Факт отримання відповідачем житлово-комунальних послуг та претензія є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отримані послуги.

2.2. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

2.2.1. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив таке. Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №435 від 27.12.2011 визначено перелік робіт на виконання послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, періодичність та строки їх виконання, механізм проведення перерахунків, а також встановлено, що тарифи на послуги для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) визначаються окремо по кожному будинку на рівні, встановленому для населення міста.

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №414 від 14.12.2011 встановлені розмір тарифу на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкової території для населення Тернівського району м. Кривого Рогу по кожному будинку окремо, згідно наказу Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", наказу Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд".

Послуги з прибирання прибудинкової території, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, послуги з поточного ремонту конструктивних елементів, послуги з дератизації, послуги з дезінсекції, послуги аварійної бригади, послуги диспетчерської служби, послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, послуги з підготовки будинку до роботи в осінньо-зимовий період планові загальні та профілактичні огляди житлових будинків надавались всьому житловому будинку, і тому всі співвласники житлових і нежитлових приміщень несуть участь в оплаті за дані послуги залежно від своєї частки у майні будинку.

2.2.2. Позивач за період з 07.04.2015 по 28.02.2017 надав відповідачу житлово-комунальні послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території на загальну суму 9 140,08 грн, що підтверджується інформацією про витрати на утримання будинку №56 по вул. С. Колачевського, рахунками на оплату, актами здачі - прийняття робіт та помісячним роз'ясненням виконаних робіт, які увійшли до кожного рахунку з їх вартістю і розрахунками.

04.04.2017 позивач надіслав відповідачу претензію за №729 від 03.04.2017 про сплату заборгованості у розмірі 9 140,08 грн за період з 07.04.2015 по 28.02.2017, а також акти здачі-прийняття робіт та рахунки за цей період. Зазначену претензію відповідачем отримано 19.04.2017.

Відповідно до приписів ч.2 ст.530 ЦК України відповідач повинен був оплатити надані позивачем житлово-комунальні послуги до 26.04.2017, проте зазначеного не здійснив, у зв'язку з чим у нього виник обов'язок відшкодувати позивачу також 3% річних та інфляційні втрати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9140,08 грн, а також 3% річних у розмірі 58,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 265,06 грн.

2.2.3. Суд відхилив посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, в частині строку розгляду справи судом першої інстанції. Зазначив, що посилання відповідача про те, що судом першої інстанції ігнорувалися подані ним клопотання, спростовуються наявними в матеріалами доказами, а також не прийняв до уваги з огляду на їх помилковість посилання відповідача на відсутність у директора ОСОБА_5 повноважень щодо звернення до суду за захистом прав позивача.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, ФОП Палій І.Г. звернулась до суду з касаційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2018 скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

3.2. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що знайшло свій прояв у такому.

3.2.1. Суд апеляційної інстанції позбавив ФОП Палій І.Г. права на захист, оскільки не переніс розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з неявкою відповідача та його представника.

3.2.2. Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем та його представником подано більше десяти клопотань та заперечень на дії суддів з вимогою ухвалення по кожному письмової ухвали, але судом процесуальні норми проігноровано.

3.2.3. Судом першої інстанції ігнорувались явні факти підробки підпису в поданих позивачем документах, не встановлено посаду ОСОБА_5, порушено строк розгляду справи, визначений у ст.69 ГПК України та строк виготовлення повного тексту рішення суду.

3.2.4. Директор позивача ОСОБА_5 не має права звертатися до суду, оскільки статут не надає йому таке право, що чітко встановлено у ч.1 ст.44 ЦПК України. Відповідно, особа, яка діє на підставі виданої ОСОБА_5 довіреності, не є належно уповноваженим представником позивача.

3.2.5. Договір на управління будинком №56 по вул. С.Колачевського у м.Кривий Ріг, укладений між Управлінням благоустрою та житлової політики та ТОВ "УЮТ-2011" є нікчемним правочином. Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради є приватною особою, яка утворена без розпорядчого акта. Відтак скаржник вважає, що укладення такого договору не було можливим, оскільки Управління не є власником зазначеного будинку, який є власністю територіальної громади.

3.2.6. Договір про надання послуг з утримання нежитлового приміщення є неукладеним, оскільки саме позивач відмовився погоджувати договір з протоколом розбіжностей, наданим його відповідачем. Як стверджує відповідач, приміщення не має централізованого опалення та не потребує технічного чи поточного ремонту, у зв'язку з чим вимагати отримання коштів за надання цих послуг, на думку відповідача, є незаконним.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг можливі виключно на договірних засадах. Отже, за відсутності договору, стягнення позивачем заборгованості є неприпустимим.

Будь-які докази, що позивач надав послуги, стягнення вартості яких є предметом спору у ці справі, у матеріалах справи відсутні, оскільки позивачем не надані.

3.2.7. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги, зазначаючи про їх безпідставність, та просить залишити без задоволення касаційну скаргу відповідача, а судові рішення, що оскаржуються - без змін.

Загалом позиція та доводи ТОВ "УЮТ-2011" відповідають висновкам, здійсненим судами попередніх інстанцій у рішенні та постанові, що оскаржуються. Водночас, позивач наголошує на тому, що законодавством передбачено двосторонній обов'язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користуються. Відсутність договору у цьому випадку сама по собі не може бути підставою для звільнення від оплати за такі послуги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.1.2. За приписами частини 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.1.3. З урахуванням визначених меж розгляду справи судом касаційної інстанції, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про неправильну оцінку судами попереденіх інстанцій документів, що містяться у матеріалах справи, необхідність надання оцінки доказам у справі та повторного встановлення фактичних обставин справи.

4.2. Щодо суті касаційної скарги

4.2.1. Спір у справі стосується стягнення з відповідача вартості наданих позивачем житлово-комунальних послуг за відсутності укладеного між сторонами спору договору.

4.2.2. Частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов'язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як вірно зазначає відповідач у відзиві на касаційну скаргу, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

4.2.3. Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими.

4.2.4. Встановивши на підставі оцінки поданих сторонами доказів факт надання позивачем відповідачу спірних житлово-комунальних послуг, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення таких вимог ТОВ "УЮТ-2011".

4.2.5. Доводи відповідача, наведені у п.3.2.5 цієї постанови, ґрунтуються на власних припущеннях скаржника та не можуть бути прийняті до уваги судом касаційної інстанції як підстава для зміни та/або скасування постанови суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

4.2.6. Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду клопотань відповідача та його представника у повному обсязі дослідженні судом апеляційної інстанції з наданням їм правильної юридичної оцінки. Аналогічне стосується і доводів про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи та складення повного тексту судового рішення.

4.2.7. Судами попередніх інстанцій оцінено докази, наявні у матеріалах справи, якими підтверджено повноваження ОСОБА_5 як директора ТОВ "УЮТ-2011" на представництво інтересів позивача. Доводи скаржника в цій частині зазначених висновків судів не спростовують, натомість, ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, з огляду на що відхиляються судом касаційної інстанції як необґрунтовані.

4.2.8. Доводи відповідача про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з відхиленням клопотання ФОП Палій І.Г. про відкладення розгляду її апеляційної скарги є непереконливими, не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи та не можуть бути підставою для скасування судових рішень, ухвалених у цій справі.

4.2.9. Суд касаційної інстанції зазначає, що по суті всі доводи скаржника зведені до переоцінки обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи. Проте оцінка таких доводів виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції відповідно до приписів ст.300 ГПК України.

4.2.10. Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що звертаючись з касаційною скаргою відповідач не довів неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права як необхідної передумови для скасування судових рішень, що оскаржуються.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.2. З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а судових рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

6. Судові витрати

6.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Палій Ірини Геннадіївни залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 у справі №904/7377/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець