ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Справа №902/176/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2018 р. (суддя Банасько О.О., повний текст рішення складено 12.07.2018 р.) у справі №902/176/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд"

до 1) Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області,

2) Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади в сумі 55 290,10 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача-1 - ОСОБА_1,

відповідача-2 - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.07.2018 р. у справі №902/176/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" грошові кошти в розмірі 55290,10 грн.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.11, 22, 177, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, вказав, що позивачем доведено всі елементи складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправність дій Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, що встановлено в судовому порядку в адміністративній справі №804/2696/16, наявність шкоди, спричиненої сплатою грошових коштів у вигляді штрафу згідно платіжного доручення №143913 від 02.12.2016 р. та причинний зв'язок між протиправним діянням та заподіяною шкодою. З огляду на вказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та необхідності стягнення 55 290,10 грн. із Державного бюджету України на користь позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та винести нове рішення, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує на відсутність складу цивільного правопорушення у діях Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, оскільки службою не вчинялось жодної активної дії, спрямованої на спонукання позивача сплатити штраф в період оскарження останнім в Дніпропетровському окружному адміністративному суді постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області від 20.04.2016 р. №5. Вважає, що суд, посилаючись на ст.45 Бюджетного кодексу України, а також на Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, фактично зробив висновок, що даний спір стосується публічно-правових відносин, вирішення яких відносить до юрисдикції адміністративних судів. За таких обставин, судом порушено правила юрисдикції господарських судів, визначених ст.20 ГПК України.

Відповідач-1, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, також подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2018 р. у справі №902/176/18.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції предметної та субєктної юрисдикції господарських судів, оскільки відповідач-1 є субєктом владних повноважень, тому будь-які його рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Крім того, зазначає, що відповідач-1 є окремою новоствореною юридичною особою, а не правонаступником Інспекції з питань захисту споживачів у Вінницькій області, тому відсутні правові підстави для звернення відповідача-1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області з метою повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету. Вважає, що позивачем не доведено, в чому саме полягає шкода, не визначено розрахунок цієї шкоди, а судом першої інстанції ухвалено рішення про стягнення коштів з Державного бюджету країни, а не відшкодування нанесеної шкоди, як вимагав позивач.

Також апелянт звертає увагу, що позивачем було добровільно сплачено штраф у сумі 55290,10 грн. в межах зупиненого виконавчого провадження, натомість пункт 6 Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів визначає, що постанова підлягає сплаті лише у разі залишення скарги без задоволення.

13.09.2018 р. на поштову адресу суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" надійшли відзиви на апеляційні скарги, у яких позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Позивач, зокрема, вказує на дотримання судом першої інстанції предметної та субєктної юрисдикції у даній справі, оскільки предметом позову не є оскарження актів (рішень) субєкта владних повноважень, а відшкодування шкоди. Звертає увагу, що добровільна сплата позивачем штрафу, розмір якого та обовязок сплати було визначено постановою від 20.04.2016 р. №5, яку було визнано неправомірною та скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили після такої сплати, не може свідчити про відсутність в діях відповідача-1 складу цивільного правопорушення та звільнення його від відшкодування в порядку визначеному ст.1173 ЦК України. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення для застосування відповідальності.

Позивач участь повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується реєстром на відправку та роздруківкою із сайту "Укрпошта" (т.2, а.с.57-58), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06.04.2016 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області видано направлення на проведення позапланової перевірки на підставі ст.26 Закону України "Про захист прав споживачів" магазину "COMFY" товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" розташованого за адресою: м.Вінниця, вул.600-річчя, 17Е (т.1, а.с.14).

14.06.2018 р. за результатами позапланової перевірки Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області складено акт №0045, яким зафіксовано факт порушення позивачем вимог ч.ч. 1, 3, 5 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.п. 29, 33, 39 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, а саме відмову споживачу в реалізації його прав (т.1, а.с.15-16).

На підставі акта №0045 від 14.04.2016 р. Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області винесено постанову №5 від 20.04.2018 р. про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів", у вигляді штрафу в розмірі 55290,10 грн., що підлягав сплаті до Державного бюджету у 15-денний строк після отримання вказаної постанови (т.1, а.с.17).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 р. у справі №804/2692/16, з урахуванням ухвали від 16.10.2017 р. про виправлення описки, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" №5 від 20.04.2016 р. (т.1, а.с.18-20, 22).

13.06.2016 р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП №51390175 на підставі постанови №5 від 20.04.2016 р. про стягнення з позивача штрафу в розмірі 55290,10 грн. із наданням строку для добровільного виконання до 20.06.2018 р. (т.1, а.с.87).

Постановою державного виконавця від 21.06.2016 р. стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 5529,01 грн. (т.1, а.с.89).

01.07.2016 р. зупинено виконавче провадження, у зв'язку із надходженням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі №804/2692/16 від 02.06.2016 р. (т.1, а.с.88).

02.12.2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" сплатило штраф у розмірі 55290,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №143913 від 02.12.2016 р. (т.1, а.с.21).

Листом №001649/12-00/16 від 05.12.2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" повідомило відповідача-1 про сплату штрафу в розмірі 55 290,10 грн. згідно постанови №5 від 20.04.2016 р. та просило здійснити заходи щодо закінчення виконавчого провадження № 51390175, відкритого за заявою відповідача-1 (т.1, а.с.64).

Крім того, позивач звертав увагу, що сплата штрафу жодним чином не свідчить про його згоду із постановою №05 від 20.04.2016 р., а здійснена виключно з метою запобігання негативним наслідкам у випадку безпідставного звернення постанови до примусового виконання. У випадку прийняття рішення по справі №804/2692/16 на користь ТОВ "Комфі Трейд" буде ініційовано процедуру повернення вказаної суми.

24.10.2017 р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із поданням стягувачем листа про погашення ТОВ "Комфі Трейд" заборгованості в розмірі 55 290,10 грн. за виконавчим документом та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.06.2016 р. (т.1, а.с.90-91, 92).

08.02.2018 р. ТОВ "Комфі Трейд" звернулося до Головного управління Держпродмпоживслужби у Вінницькій області із заявою №000164/12-00/18 про видачу подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету (т.1 а.с.23).

Листом від 05.03.2018 р. №01/1065 відповідач-1 повідомив про відсутність правових підстав для звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області з метою повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, у зв'язку з тим, що Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області є територіальним органом Держпродспоживслужби, а Інспекція з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області була територіальним органом Держспоживінспекції, яка на даний час ліквідована (т.1, а.с.24).

Враховуючи відмову відповідача-1 у видачі подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету товариство з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" звернулось до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади в сумі 55 290,10 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічні приписи щодо визначення поняття збитків та їх складу закріплені в статтях 224, 225 Господарського кодексу України.

Під визначення поняття збитків, зокрема, підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв'язку із невиконанням ним зобов'язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути предявлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Стаття 74 ГПК України покладає на кожну зі сторін, що беруть участь у справі, обовязок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач в обґрунтування неправомірності дій органу Держпродспоживслужби вказує на визнання протиправною та скасування постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області №5 від 20.04.2018 р. про накладення штрафу в розмірі 55290,10 грн. (постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 р. у справі №804/2692/16), з чим погодився суд першої інстанції та визнав вказані обставини преюдиційними та такими, які не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2016 р. позивач сплатив штраф в розмірі 55290,10 грн. на підставі постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області №5 від 20.04.2018 р., тобто в період зупиненого виконавчого провадження та після винесення судового рішення щодо оскарження протиправності постанови Інспекції в адміністративному порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" впродовж строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться, тому позиція позивача, викладена в листі №001649/12-00/16 від 05.12.2016 р., щодо сплати штрафу з метою запобігання негативним наслідкам у випадку безпідставного звернення постанови до примусового виконання не заслуговує на увагу, оскільки прямого обовязку вчиняти будь-які дії щодо сплати штрафу саме станом на 02.12.2016 р. у позивача не було.

Крім того, суд зауважує, що процесуальне рішення в адміністративній справі №804/2692/16 вже існувало на момент сплати штрафу позивачем, оскільки постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду було прийнято 05.10.2016 р., в апеляційному порядку дане судове рішення оскаржене не було.

Вказані обставини свідчать про добровільність сплати штрафу позивачем, а відтак колегія суддів дійшла висновку про відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, як обовязкового елементу складу цивільного правопорушення у спірних правовідносинах в розумінні ст.1166 ЦК України. Враховуючи відсутність підстав для вимушених втрат станом на 02.12.2016 року, суд вважає і відсутнім причинний зв'язок у складі цивільного правопорушення, а тому відсутність доказування інших елементів складу цивільного правопорушення втрачає сенс через відсутність їх сукупності.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, скаржник, який добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов'язаний слідкувати за перебігом розгляду своєї позовної заяви, апеляційної або касаційної скарг.

Наявність чи відсутність обізнаності позивача щодо процесуального результату розгляду його адміністративного позову в суді щодо оскарження постанови відповідача-1 станом на день перерахування грошової суми, яку позивач вважає збитками, не має юридичного значення в спірних правовідносинах, оскільки позивач не був позбавлений можливості володіти інформацією про результат розгляду його позовних вимог судом та враховувати її при оцінці протиправності дій відповідача-1.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність складу цивільного правопорушення для застосування такої міри деліктної відповідальності як відшкодування шкоди на підставі ст.1166, 1173 ЦК України, якими апелянт обґрунтував свої вимоги.

Апеляційна інстанція погоджується з судом першої інстанції, що перерахування грошових коштів безумовно призвело до майнових втрат позивача у розмірі сплаченого штрафу, однак в межах даного спору позивачем не доведено наявності в діях відповідача-1 всіх елементів складу цивільного правопорушення. Натомість суд зауважує, що вказані обставини можуть бути підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення спірної суми в порядку статті 1212 ЦК України, або стягнення на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Враховуючи доводи апеляційних скарг щодо порушення правил предметної та субєктної юрисдикції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі №909/760/17.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративної юрисдикції України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Оскільки у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у цивільних правовідносинах, і між сторонами спору відсутні правовідносини влади та підпорядкування, позиція апелянтів щодо порушення судом першої інстанції предметної та субєктної юрисдикції є помилковою.

Крім того, суд зазначає, що враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001р. №12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Казначейство України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

При розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, співвідповідачами є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, оскільки орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності). З огляду на що судом не беруться до уваги доводи апелянтів у вказаній частині.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.08.2018 р. у справі №904/8399/17.

Щодо посилання відповідача-1 про відсутність правових підстав для правонаступницва, суд першої інстанції дав вірну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку, посилаючись на положення п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. №1092 та ч.1 ст.104 ЦК України, що правонаступником ліквідованої Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області є Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Враховуючи викладене, беручи до уваги не доведення позивачем належними та допустимими доказами складу цивільного правопорушення щодо стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади через відсутність такого обовязкового елементу його складу як протиправна поведінка відповідача-1, колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

У п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно з статтями 3 і 5 Закону звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами і заяв про перегляд судових рішень господарських судів Верховним Судом України.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги заявлено позивачем у зв'язку із відшкодуванням шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади, судовий збір за вказані вимоги не справляється, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат. Порядок повернення сплаченої суми судового збору передбачено ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2018 р. у справі №902/176/18 задоволити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2018 р. у справі №902/176/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" - відмовити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" жовтня 2018 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.