ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/866/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Принцевської Н.М,

Суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в спрощеному письмовому провадженні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року про повернення позовної заяви

у справі № 915/866/18

за позовом Заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

до Селянського фермерського господарства "Владіана"

про повернення земельної ділянки в розпорядження держави, -

(суддя першої інстанції: Коваль Ю.М., дата та місце прийняття ухвали: 15.08.2018, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 22)

Заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастр) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до селянського (фермерського) господарства «Владіана» про зобовязання повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку, площею 49,8 га для ведення селянського (фермерського) господарства, вартістю 1255350,40 грн., розташовану в межах території Акмечетської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, яка перебувала у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі Державного ОСОБА_2 про право постійного користування землею серії І-МК №004325 від 30.05.1996.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 у справі №915/866/18 позовну заяву заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури від 06.08.2018 за №(15-33)5330 вих-18, зареєстровану в Господарському суді Миколаївської області 10.08.2018 №10057/18 та додані до неї документи повернуті без розгляду на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Перший заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 у справі №915/866/18 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», висновки суду не відповідають обставинам справи.

Прокурор вказує, що Вознесенською місцевою прокуратурою подано позовну заяву в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до СФГ «Владіана» про повернення земельної ділянки, яку останнє використовує після смерті її постійного землекористувача (з28.02.2018) без належним правових підстав. Органом, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області у відповідності до ст. 122 Земельного кодексу України та п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, виступає Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яке в даному випадку наділене повноваженнями для звернення до суду з позовом з метою захисту інтересів держави. Проте, незважаючи на порушення вимог закону при використанні земельної ділянки, цим органом до часу предявлення позову не вжито вичерпних заходів, спрямованих на їх усунення. На думку апелянта достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Крім того, прокурор зазначає, що суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити позовну заяву без руху та встановити прокурору з метою забезпечення правильного та своєчасного вирішення господарського спору час для надання правового та доказового обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 (головуючий суддя Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Принцевська Н.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „15 серпня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 915/866/18.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року розгляд справи призначено на 04.10.2018 о 15:00 год.

Указом Президента України Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті Голос України опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

В силу ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання вимог положень ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, 02.10.2018 Одеським апеляційним господарським судом матеріали справи №915/866/18 передано до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 для розгляду апеляційної скарги у справі № 915/866/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Ярош А.І., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 у справі № 915/866/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф., розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастр) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до селянського (фермерського) господарства «Владіана» про зобовязання повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку, площею 49,8 га для ведення селянського (фермерського) господарства, вартістю 1255350,40 грн., розташовану в межах території Акмечетської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, яка перебувала у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі Державного ОСОБА_2 про право постійного користування землею серії І-МК №004325 від 30.05.1996.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 у справі №915/866/18 позовну заяву заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури від 06.08.2018 за №(15-33)5330 вих-18, зареєстровану в Господарському суді Миколаївської області 10.08.2018 №10057/18 та додані до неї документи повернуті без розгляду на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором не вказано обставин, за наявності яких він дійшов висновку про бездіяльність органу державної виконавчої влади щодо спірних правовідносин, а одне лише посилання на невжиття позивачем заходів без наведення на підтвердження такого доказів, не є підставою для звернення прокурора з даним позовом. Суд першої інстанції зазначив, що прокурор не навів наявності у нього повноважень на звернення з позовом, а отже звернувся з даним позовом у порядку загального нагляду, яким органи прокуратури не наділені законодавством, перебравши на себе повноваження, якими законом наділено ГУ Держгеокадастр.

Розглянувши матеріали справи, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Частиною 4 цієї статті унормовано, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді передбачено Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

У справі, що розглядається, Прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, законності у сфері земельних правовідносин, зокрема, використання відповідачем земельної ділянки без належних правових підстав і недоотриманням у звязку з цим орендної плати у встановленому законодавством розмірі. Прокурор зазначив, що «суспільний», «публічний» інтерес звернення прокуратури до суду з зазначеним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання доступу Українського народу до земель сільськогосподарського призначення, а правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури, звернувшись до суду з позовом в інтересах держави, визначив Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, як суб'єкта уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення.

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Водночас, як зазначено прокурором, органом Держгеокадастру до цього часу не вжито заходів щодо усунення порушень земельного законодавства та повернення спірної земельної ділянки, що спричиняє порушення економічних інтересів держави. Тому, як зазначає прокурор, не здійснення відповідними органами повноважень щодо захисту вказаних інтересів держави, є підставою для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на зазначене судова колегія доходить висновку, що не здійснення відповідними органами повноважень щодо захисту вказаних інтересів держави, є підставою для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру". Доводи суду першої інстанції, що прокурором не надано доказів на підтвердження того, що орган державної влади, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не здійснює відповідні повноваження, колегія суддів вважає необґрунтованими та передчасними, оскільки суд не зазначив, якими саме доказами може підтверджуватися не виконання повноважень, тобто, повна бездіяльність певного суб'єкта владних повноважень, а дослідження доказів по справі відбувається після відкриття провадження у справі.

Посилання суду першої інстанції на своєчасність надіслання інформаційних довідок Управлінням Держгеокадастру на відповідні запити прокурора не може бути свідченням належного захисту інтересів держави в даному випадку, оскільки такі дії не спростовують факту невжиття останнім заходів для усунення порушень земельного законодавства саме в даному випадку.

Крім того, суд в резолютивній частині оскаржуваної ухвали з посиланням на ст. 174 Господарського процесуального кодексу України зазначив про повернення заступнику Вознесенської місцевої прокуратури позовної заяви без розгляду. Разом з тим ст. 174 Господарського процесуального кодексу передбачає випадки повернення позовної заяви, а підстави залишення позовної заяви без розгляду зазначені в ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з доводами апеляційної скарги Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та вважає їх обґрунтованими, а висновки суду про повернення позову без розгляду помилковими.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року про повернення позовної заяви у справі №915/866/18 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про повернення позову скасуванню на підставі п. 4 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з неправильним застосуванням процесуального права, які призвели до винесення помилкової ухвали, у звязку з чим справу №915/866/18 на підставі ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України слід направити на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 269-271, 273, 275, 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року про повернення позовної заяви у справі №915/866/18 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року скасувати.

Справу №915/866/18 передати на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та підлягає оскарженню в порядку та строки, передбаченими ст.ст.287-288 ГПК України.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

ОСОБА_2