ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 924/1004/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Студенець В.І., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явився,

прокурора - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки",

на рішення Господарського суду Хмельницької області

(суддя - Смаровоз М.В.)

від 14.03.2018,

та постанову Рівненської апеляційного господарського суду

(головуючий - Савченко Г.І., судді - Миханюк М.В., Демидюк О.О.)

від 29.05.2018,

у справі за позовом державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки",

до товариства з обмеженою відповідальністю "Молд",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державний концерн "Укроборонпром",

за участю військової прокуратури Чернівецького гарнізону Західного регіону України,

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг (виконання робіт) від 09.04.2012 №06/01-61, укладеного між державним підприємством "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" та товариством з обмеженою відповідальністю "Молд".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що директор ДП "Науково-технічний комплекс" "Завод точної механіки" не мав достатнього обсягу дієздатності на укладення оспорюваного договору, договір укладено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави. ТОВ "Молд" не мало ліцензії на право провадження господарської діяльності з розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14.03.2018 у задоволені позову відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд дійшов висновків, що відповідач не мав права на укладення оспорюваного договору у зв'язку з відсутністю в нього ліцензії на виготовлення комплектуючих до військової зброї, проте відмовив в задоволенні позову з огляду на сплив позовної давності.

Постановою Рівненської апеляційного господарського суду від 29.05.2018 рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.03.2018 залишено без змін.

ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові акти і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Вказує, що договір №06/01-61 від 09.04.2012 підлягає визнанню недійсним у зв'язку з відсутністю у сторін вказаного договору необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідач не мав права на укладення договору, оскільки у нього була відсутня ліцензія на виготовлення комплектуючих до військової зброї. Зазначає, що оспорюваний договір суперечить інтересам держави, оскільки укладення відповідачем договору без наявності відповідної ліцензії посягає на інтереси та заподіює істотну шкоду обороноздатності держави.

Під час касаційного розгляду до Верховного Суду від ліквідатора ТОВ "Молд" Диндюка О.М. надійшло повідомлення про припинення юридичної особи - відповідача з клопотанням про закриття провадження у справі. Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що ТОВ "Молд" було припинене як юридична особа 08.06.2018.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 09.04.2012 між ДП "Науково-технічний комплекс" "Завод точної механіки" (замовник) та ТОВ "Молд" (виконавець) було укладено договір про надання послуг (виконання робіт) № 06/01-61, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги з виготовлення деталей, оснащення, різального та вимірювального інструменту, ремонту устаткування, в порядку та на умовах визначеним цим договором (п. 1.1 договору).

Конкретні роботи в рамках цього договору та розрахунки за них оформляються окремими додатковими угодами чи шляхом обміну листами-заявками, які є невід'ємною частиною цього договору, з рахунками на оплату (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, виконавець надає замовнику такі послуги: виготовлення деталей та вузлів; розробка та виготовлення технологічного оснащення; розробка та виготовлення спеціального інструменту; надання, при можливості, комплектуючих деталей для ремонту устаткування; ремонт та модернізація технологічного устаткування; ремонт технологічного обладнання, транспортні послуги (кран, екскаватор); розробки програмного забезпечення тощо.

У п. 3.1 договору сторони передбачили, що вартість послуг (робіт) визначається сторонами на підставі взаємопогоджуваних протоколів, які є невід'ємною частиною даного договору, за кожною додатковою угодою. Сторони роблять розрахунки за цим договором за фактом наданих послуг (виконаних робіт) згідно акту про надані послуги (виконані роботи).

Відповідно до пунктів 9.1, 9.5 договору термін дії договору визначається з моменту його підписання і закінчується 31.12.2013, дія договору може бути продовжена за взаємним погодженням сторін.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору та додаткових угод, сторонами підписувались протоколи погодження договірної ціни та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Згідно з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09 квітня 2012 року, 11 квітня 2012 року, 19 липня 2012 року, 28 серпня 2012 року, 21 вересня 2012 року, 03 жовтня 2012 року відповідачем були виконані операції з виготовлення деталей.

Відповідно до пояснень спеціалістів Шепілова Миколи Вікторовича (заступника головного інженера державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки) та Рудюка Володимира Миколайовича (начальника конструкторсько-технологічного відділу державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки"), деталі та вузли, виготовлення яких передбачено договором про надання послуг (виконання робіт) від 09.04.2012 № 06/01-61 та додатками до нього, не могли бути використані інакше як складові частини автоматичних гармат ЗТМ-1. На підтвердження своїх пояснень долучили до матеріалів справи схему від 14.03.2018 (схематичну будову гармати ЗТМ-1).

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Щодо ненадання ДК "Укроборонпром" згоди позивачеві на його укладення, як підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, необхідно зазначити таке.

Згідно з ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Пунктами 28 та 29 статуту державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки", затвердженого наказом державного концерну "Укроборонпром" від 16.02.2012 № 53 передбачено, що підприємство має право самостійно від свого імені укладати договори з іншими підприємствами, установами та організаціями; за погодженням з концерном підприємство має право укладати договори про спільну діяльність, згідно з якими використовується нерухоме майно, що перебуває в господарському віданні; укладати договори оренди державного майна.

Відповідно до п. 33 вказаного статуту директор підприємства діє без довіреності від імені підприємства, представляє його інтереси у відносинах з підприємствами, установами, організаціями; укладає договори.

Жодних обмежень щодо права позивача на укладення з відповідачем оскаржуваного договору статут позивача не передбачав.

Позивач посилається як на підставу обмеження повноважень директора ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" на укладення спірного договору на наказ ДК "Укроборонпром" від 13 лютого 2012 року № 38. Проте, такі аргументи позивача не можуть бути підставою задоволення позову за відсутності доказів на підтвердження факту доведення до відома ТОВ "Молд" змісту такого наказу на момент укладення спірного договору. Позивачем всупереч вимогам ст. 92 ЦК України не доведено, що відповідач знав чи не міг не знати про зміст наказу ДК "Укроборонпром" від 13 лютого 2012 року № 38.

Щодо такої підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, як укладення його з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, необхідно зазначити таке.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави за умовами частини перша статті 207 ГК України, є наявність умислу щодо досягнення мети, що суперечила би інтересам держави, як і умислу щодо настання відповідних наслідків.

Позивачем не доведено, що при укладенні оспорюваного договору відповідач мав умисел на досягнення мети, що суперечила б інтересам держави. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження постачання відповідачем неякісних вузлів та деталей до військової зброї.

Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки", що договір №06/01-61 від 09.04.2012 підлягає визнанню недійсним у зв'язку з відсутністю у сторін вказаного договору необхідного обсягу цивільної дієздатності та суперечністю інтересам держави.

Щодо аргументів позивача про те, що ТОВ "Молд" не мав права на укладення оспорюваного договору у зв'язку з відсутністю у нього ліцензії на виготовлення комплектуючих до військової зброї, Верховний Суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частинами 1-3 ст.14 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) визначено, що ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Правові засади ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування визначаються виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у статті 6 цього Кодексу.

Ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання-ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до п. 41 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) ліцензуванню підлягають, зокрема, такі види господарської діяльності як розроблення, виготовлення, реалізація, ремонт, модернізація та утилізація озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї.

Згідно з п. 2 "Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері розробленні, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 № 682 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), військова зброя - технічні пристрої та засоби, якими оснащуються Збройні Сили, інші військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи для забезпечення їх бойової та повсякденної діяльності і які призначені для безпосереднього або із застосуванням боєприпасів ураження живої сили противника, знищення його військової техніки та руйнування укріплень і споруд.

Як встановлено господарськими судами, на виконання умов договору про надання послуг (виконання робіт) від 09.04.2012 № 06/01-61 відповідачем були виконані окремі операції з виготовлення деталей, які є складовими військової зброї, зокрема: казенник, штовхач, перемикач, заскочка затвору, затвор, затильник, вісь відбивача, каретка, що підтверджується протоколами погодження договірної ціни (додатки № 1-8 до договору); актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09 квітня 2012 року, 11 квітня 2012 року, 19 липня 2012 року, 28 серпня 2012 року, 21 вересня 2012 року, 03 жовтня 2012 року; поясненнями спеціалістів Шепілова Миколи Вікторовича (заступника головного інженера державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки) та Рудюка Володимира Миколайовича (начальника конструкторсько-технологічного відділу державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки").

Вказана господарська діяльність ТОВ "Молд" за приписами ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) підлягала ліцензуванню.

Відповідно до листа Мінекономрозвитку № 2723-10/7448-07 від 07.03.2017 ТОВ "Молд" не зверталось з приводу отримання ліценції на право провадження господарської діяльності з розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї та не отримувало відповідної ліценції.

За таких обставин господарські суди дійшли правильних висновків про те, що відповідач не мав права на укладення оспорюваного договору у зв'язку з відсутністю у нього відповідної ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ТОВ "Молд" у справі подавалась заява про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Господарські суди дійшли правильного висновку про те, перебіг позовної давності у спірних правовідносинах починається від дня, коли державне підприємство "Науково - технічний комплекс "Завод точної механіки" могло довідатися про обставини, що є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до п. 7-1 "Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року № 1658, на який міститься посилання у позовній заяві (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору та після його укладення), інформація, що міститься в Єдиному ліцензійному реєстрі та реєстрах, є відкритою. На офіційних веб-сайтах органів ліцензування та Держкомпідприємництва розміщується інформація, що міститься в Єдиному ліцензійному реєстрі та реєстрах, а саме: відомості про орган ліцензування (найменування, адреса); відомості про суб'єкта господарювання (найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця); відомості про ліцензію (номер ліцензії, строк дії, вид господарської діяльності).

Таким чином, державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" 09.04.2012 під час укладення договору про надання послуг (виконання робіт) № 06/01-61 мало можливість довідатись про наявність / відсутність у ТОВ "Молд" ліцензії на виготовлення комплектуючих до військової зброї.

Відтак, перебіг позовної давності, у межах якого ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" могло звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг (виконання робіт) № 06/01-61 з підстав, пов'язаних з відсутністю ліцензії, почався з 09.04.2012.

Оскільки ДП "Науково - технічний комплекс "Завод точної механіки" у встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк для захисту цивільного права або інтересу не звернулося з зазначеним позовом, то господарські суди правомірно відмовили у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

"Позовна давність" - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, що є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява № 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки вони не спростовують їх висновків про сплив позовної давності та фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не входить до повноважень Верховного Суду, встановлених статтею 300 ГПК України.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Щодо повідомлення ліквідатора ТОВ "Молд" Диндюка О.М про припинення юридичної особи - відповідача необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини 1 ст. 313 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Частиною 3 названої ст. 313 ГПК України передбачено, що якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.

Враховуючи приписи ст. 313 ГПК України та оскільки Господарський суд Хмельницької області та Рівненський апеляційний господарський суд ухвалили законні і обґрунтовані рішення, Верховний Суд вважає, що для закриття провадження у справі відсутні правові підстави. Окрім того, на момент постановлення оскаржуваних у цій справі № 924/1004/17 судових актів ТОВ "Молд" не були припинено чи ліквідовано, предмет судового спору існував, а відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.03.2018 та постанову Рівненської апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі за № 924/1004/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді В. Студенець

І. Ткач