ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2253/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка", 40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 16, код 40783148

до Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця", 64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5, код філії 40081305, код юридичної особи 40075815

про стягнення 754 313,43 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю № 0102/3 від 01.02.2018

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю № 1509 від 30.10.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська машинобудівельна техніка» (позивач) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) 643 104,00 грн. - основної заборгованості, 47 718,32 грн. - інфляційних втрат, 15 910,22 грн. - 3% річних, 83 101,37 грн. - пені, 11 847,50 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх вимог вказує на невиконання відповідачем умов договору поставки № ЦВСМ(ВМТП-17.336)ю від 28.07.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 16.08.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. № 25439 від 03.09.2018) відповідно до якого відповідач заперечує проти вимог позовної заяви та просить суд відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач посилається на те, що п.4.2 договору поставки №ЦВСВ (ВМТП-17.336)ю від 28.07.2017р. встановлено, що Покупець оплачує Постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 15 календарних днів з дати поставки товару покупцю при умові своєчасного надання ПОСТАЧАЛЬНИКОМ належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту прийому-передачі товару, податкової накладної, документів якості на поставлений ТОВАР. У документах, а саме: рахунку - фактурі, видатковій накладній, товарно - транспортній накладній, акту прийому- передачі товару, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Постачальником порушено умови п.4.2. Договору в частині своєчасного надання належним чином оформлених документів, а саме: податкової накладної на поставлений ТОВАР.

Так, відповідач зазначає. що наступні податкові накладні несвоєчасно були зареєстровані Постачальником в ЄРПН: Податкова накладна № 310 від 22.08.2017 року зареєстрована в ЄРПН 12.01.2018 року, Податкова накладна № 327 від 29.08.2017 року зареєстрована в ЄРПН 02.08.2018 року, Податкова накладна № 365 від 14.09.2017 року зареєстрована в ЄРПН 25.01.2018 року, Податкова накладна № 378 від 19.09.2017 року зареєстрована в ЄРПН 19.09.2017 року, Податкова накладна № 381 від 20.09.2017 року зареєстрована в ЄРПН 12.12.2017 року, а податкові накладні № 374 від 19.09.2017 року та № 357 від 11.09.2017 року взагалі не зареєстровані в ЄРПН по теперішній час.

Отже, у звязку з порушенням Постачальником умов Договору у частині своєчасного надання належним чином оформлених документів, а саме: податкової накладної на поставлений ТОВАР та акту прийому-передачі товару, Покупець не мав змоги оплатити постачальнику за отриманий товар.

Також, відповідач вважає, що строк для виконання покупцем своїх зобовязань по договору за податковими накладними № 374 від 19.09.2017 року та № 357 від 11.09.2017 року взагалі ще не настав.

11.09.2018 представник відповідача в підготовче засідання не з'явився, направив до суду клопотання (вх. № 25938 від 07.09.2018) про відкладення розгляду справи.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.09.2018 про задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 20.09.2018 року.

17.09.2018 позивачем було подано до суду заяву (вх. № 26940) про зменшення позовних вимог, відповідно до якої вказує, що позивачем зроблено перерахунок пені та просить суд стягнути з відповідача 643 104,00 грн. - основної заборгованості, 47 718,32 грн. - інфляційних втрат, 15 910,22 грн. - 3% річних, 47 580,89 грн. - пені.

Також 17.09.2018 позивачем надано відповідь на відзив відповідача (вх. № 26941) відповідно до якої позивач вважає, що заперечення відповідача зводяться до небажання повертати заборгованість. Крім іншого позивач в своїй відповіді на відзив зазначає, що враховуючи заперечення відповідача, позивачем було здійснено перерахунок штрафних санкцій та зменшено розмір пені.

Ухвалою суду від 20.09.2018 було постановлено про прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог та продовження розгляду справи з її урахуванням.

Ухвалою суду від 20.09.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.10.2018.

В судовому засідання по розгляду справи по суті, яке розпочалося 02.10.2018, було оголошено перерву до 17.10.2018.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав з урахуванням заяви про їх зменшення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Українська машинобудівельна техніка» (постачальник) та ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» (покупець) 28.07.2017р. було укладено договір поставки №ЦВСВ(ВМТП- 17.336)ю.

За умовами вказаного договору позивач взяв на себе зобовязання поставити і передати у власність відповідача товар згідно специфікації №1 на суму 3 462 637,20 грн. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю ТОВ «УМТ» виконало прийняті на себе зобовязання, а саме передало покупцю товар за наступними накладними: № 310 від 22.08.2017 на суму 255 657,60 грн., № 327 від 29.08.2017 на суму 326 673,60 грн., № 357 від 11.09.2017 на суму 298 584,00 грн., № 365 від 14.09.2017 на суму 101 692,80 грн., № 374 від 19.09.2017 на суму 535 788,00 грн., № 378 від 19.09.2018 на суму 13 028,40 грн. та № 381 від 20.09.2017 на суму 643104,00 грн.

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, останнім не заперечується отримання товару за вказаними вище накладними.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 712 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно умов п. 4.2. договору поставки №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 15 календарних днів з дати поставки товару покупцю при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту прийому-передачі товару, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Згідно п. 5.1.4. договору №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником акту прийому-передачі товару.

Твердження відповідача про ненадання актів прийому-передачі спростовуються матеріалами справи, як вбачається з наданих суду доказів, акти прийму передачі були надані при відгрузці товару відповідачу та підписані представниками філії «ПВРЗ» ПАТ «Укрзалізниці».

Акти №В-098 від 22.08.2017, №327-1 від 29.08.2017, №357/2В від 11.09.2017 та №365-2 від 14.09.2017 підписані з боку відповідача директором філії ОСОБА_1 - ОСОБА_4, акти №0063/к від 19.09.2017 та №22/09 від 22.09.2018 підписані з боку відповідача заст.дир. з ком. питань ОСОБА_5, акт №20/09 від 20.09.2017 підписано з боку відповідача водієм ОСОБА_6

До того ж про отримання товару свідчать підписи на видаткових накладних особи, уповноваженої на отримання ТМЦ відповідними довіреностями - ОСОБА_4

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт отримання товару за вказаними вище актами прийняття-передачі та накладними на які посилається позивач.

Таким чином, факт постачання товару покупцеві підтверджується актами прийому-передачі товару, копії яких додані до матеріалів справи позивачем разом з позовною заявою, а саме №В-098 від 22.08.2017р. (хомут тяговий в кількості 36 шт.); №327-1 від 29.08.2017р. (хомут тяговий 106.00.001-2 в кількості 46 шт..); №357/2В від 11.09.2017р. (упор задній УЗ-1 в кількості 26 шт., упор передній УП-1 в кількості 26 шт.); №365-2 від 14.09.2017р. (автозчеп СА-3 1835.01.000 в кількості 6 шт..); -№0063/к від 19.09.2017р. (пятник 891.01.163 в кількості 82 шт.); №22/09 від 22.09.2017р. (кронштейн 1929 в кількості 42 шт.); №20/09 від 20.09.2017р. (упор задній УЗ-1 в кількості 56 шт., упор передній УП-1 в кількості 56 шт.).

Відповідач у відзиві зазначає, що ТОВ «Українська машинобудівельна техніка» порушені умови п.4.2 Договору в частині ненадання податкових накладних. Дане твердження спростовується наданими суду доказами, ТОВ «Українська машинобудівельна техніка» було складено податкові накладні та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних вчасно відповідно до приписів п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК) та на виконання п.4.2 Договору. На підтвердження цього ТОВ «Українська машинобудівельна техніка» зробила запит до ДФС та отримала витяг з Єдиного реєстру податкових накладних (додаємо). Тобто, зазначені податкові накладні у позовній заяві зареєстровані і надані Відповідачу. Крім інших доказів, позивачем додані до матеріалів справи податкові накладні.

Суд також приймає до уваги те, що умовами договору не передбачено, оформлення передачі документів якості на поставлений товар окремими актами прийняття-передачі цих документів, відповідач у своєму відзиві не вказує на те, що таких документів йому не було передано, також не заперечує якість поставленого товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, щодо безпідставності та необґрунтованості заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене. суд дійшов висновку, що на виконання договору №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю ТОВ «Українська машинобудівельна техніка» виконало прийняті на себе зобовязання, а саме передало покупцю товар на загальну суму 3 462 637,20 гри., в свою чергу, відповідач оплату отриманого товару здійснив лише частково. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було оплачено товар, отриманий за видатковою накладною (№ 381 від 20.09.2017р) на суму 643 104,00грн

Зазначене, крім іншого, підтверджується актом звіряння від 23.07.2018р. за договором №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю від 28.07.2017р.

Частина 2 ст. 612 ЦК України встановлює норми, згідно яких боржник вважається таким, що прострочив своє зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його в строк, встановлений договором. Боржник, що прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за нанесені простроченням збитки.

Стаття 625 ЦК України містить положення, згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 7.3. договору №ЦВСВ(ВМТП-17.336)ю за несвоєчасну оплату товару покупець зобовязаний сплатити постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка станом на 01.08.2018р. становить 83 101,37 грн.

Позивачем здійснено розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних лише за актом прийому-передачі №20/09 від 20.09.2017р. (видаткова накладна №381 від 20.09.2017р.) на суму 643 104,00 грн.:

Згідно уточнених позовних вимог, позивачем було нараховано відповідачу 47 718,32 грн. інфляційних втрат, 15 910,22 грн. річних та 47 580,89 грн. пені.

Судом перевірено арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_7, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним.

При цьому, суд ураховує правову позицію, висловлену ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача з урахуванням зменшених позовних вимог та пропорційно до їх розміру.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що у зв'язку зі зменшенням ним позовних вимог, зайвосплачений судовий збір може бути повернений за клопотанням позивача, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка" до Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця" задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця" (64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5, код філії 40081305, код юридичної особи 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка" (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 16, код 40783148) 643 104,00 грн. - основної заборгованості, 47

718,32 грн. - інфляційних втрат, 15 910,22 грн. - 3% річних, 47 580,89 грн. пені.

Судові витати покласти на відповідача.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця" (64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5, код філії 40081305, код юридичної особи 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка" (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 16, код 40783148) 11 314,70 грн. судового збору.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка" (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 16, код 40783148).

Відповідач - Публічне Акціонерне Товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця" (64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5, код філії 40081305, код юридичної особи 40075815).

Повне рішення складено 29.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_8