ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"24" жовтня 2018 р.м. Одеса справа № 916/1932/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

секретар судового засідання Бачур А.В.

розглянувши заяву позивача підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову /вх. № 2-5293/18 від 24.10.2018 року/ у справі № 916/1932/18

за позовом: підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю /, адреса - 67668, Одеська обл., Біляївський р., с. В. Дальник, вул. Маякська, 2, e-mail: /

до відповідача: приватного підприємства "Агентство Анжеліка" /, адреса - 65031, м. Одеса, вул. Промислова, 31/

про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 632 772,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Буяклу Н.Я., довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

10.09.2018 року підприємство "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 2087/18) до приватного підприємства "Агентство Анжеліка" про розірвання договорів купівлі-продажу товарів № 07/04/17 від 07.04.2017 року, № 07-07/17 від 07.07.2017 року, укладених між сторонами; стягнення з приватного підприємства "Агентство Анжеліка" на користь підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості у розмірі 632 772,58 грн., отриманої в якості попередньої оплати за ними.

Позов пред'явлено на підставі положень ст.ст. 15-16, 536, 549, 610, 614-615, 623, 625, 651, 653, 654, 665, 693 ЦК України, ст.ст. 193, 202, 220 ГК України.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1932/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на "24" жовтня 2018 р.

24.10.2018 року через канцелярію на адресу суду надійшла заява позивача підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову /вх. № 2-5293/18/, в якій позивач просить накласти арешт на все майно та грошові кошти відповідача, які знаходяться на банківських рахунках.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Позивач зазначає, що йому відомо про лише про один банківський рахунок відповідача в ПАТ «УкрСиббанк».

Позивач вказує, що у зв'язку із тим, що ціна позову у розмірі 632 772,58 грн., є коштами, які отримані відповідачем в якості передплати за договором, то товариство вважає, що є вірогідність ускладнення відповідачем виконання рішення. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із заявою в порядку ст. 139 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача підприємства "Тирас" у вигляді ТОВ - Буяклу Н.Я. підтримала надану заяву про забезпечення позову та просила її задовольнити.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9).

Судом встановлено, що між сторонами укладені: договір № 07-04-17 від 07.04.2017 року /а.с. 60-61/ та договір № 07-07/17 від 07.07.2017 року /а.с. 58-59/, предметом яких є купівля-продаж та постачання гранітних матеріалів позивачем по справі (покупцем) у відповідача по справі (продавця).

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стосовно вимог позивача про забезпечення позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача суд не вбачає всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України посилань на те, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов'язується застосування цього заходу до забезпечення позову, та в чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, всупереч положенням статей 74, 136 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних припущеннях.

Суд зауважує, що факт ухилення відповідача від виконання зобов'язань за спірним договором не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов'язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

Стосовно заяви позивача про забезпечення позов шляхом накладення арешту на все майно, суд зазначає наступне.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим відсутність всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України відомостей про те, яке саме нерухоме та рухоме майно належить відповідачу, унеможливлює задоволення заяви позивача про забезпечення позову у цій частині.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову /вх. № 2-5293/18 від 24.10.2018 року/ у справі № 916/1932/18.

Керуючись ст. ст. 136, 137 , ч. 8 ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви підприємства "Тирас" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову /вх. № 2-5293/18 від 24.10.2018 року/ у справі № 916/1932/18 - відмовити у повному обсязі.

Повний текст ухвали складено та підписано 29 жовтня 2018 р.

Ухвала набрала законної сили 29.10.2018 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області.

Суддя Н.Д. Петренко