РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа №910/9752/18

За позовомЖитлово-будівельного кооперативу "Річковик-2"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 771 758,61 грн.
Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Галич О.М., Яківець В.О.

від відповідача: Гаркавенко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2018 року Житлово-будівельний кооператив "Річковик-2" звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 771 758,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за Договором на постачання теплової енергії №1630516 від 01.05.2001 та за Договором №0100 на централізоване постачання гарячої води, у зв'язку з чим позивач вказує на існування правових підстав для стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 771 758,61 грн.

При цьому, в тексті позовні заяви позивачем було викладено заяву про забезпечення позову, за змістом якої останній просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу в розмірі загальної кредиторської заборгованості, яка складає - 771 758, 61 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2018 повернуто Житлово-будівельному кооперативу "Річковик-2" заяву про забезпечення позову, текст якої викладено в позові Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 771 758,61 грн., у зв'язку з ненаданням суду доказів оплати судового збору за звернення з заявою про забезпечення позову та не наведенням позивачем обґрунтування необхідності забезпечення позову та відповідного заходу забезпечення позову, який належить застосувати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2018 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених в ухвалі від 26.07.2018) відкрито провадження у справі №910/9752/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи; підготовче засідання призначено на 06.09.2018.

10.08.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій Житлово-будівельний кооператив "Річковик-2" просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу в розмірі загальної кредиторської заборгованості, яка складає 771 758,61 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2018 у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено повністю.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2018 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 27.09.2018.

В судовому засіданні 27.09.2018 оголошено перерву до 02.10.2018.

02.10.2018 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу та клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. У своєму відзиві на позов Публічне акціонерне товариство "Київенерго" заперечує проти задоволення позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" з тих підстав, що позивачем не зазначено жодної норми права, яка порушена відповідачем; строк повернення спірної суми коштів не настав, оскільки на адресу відповідача не надходила вимога про повернення спірної суми коштів.

Протокольною ухвалою господарського суду від 02.10.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку, у зв'язку з чим відзив Публічного акціонерного товариства "Київенерго" у відповідності до приписів ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишається без розгляду, а справа №910/9752/18 підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами згідно ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.10.2018 представники позивача надали усні пояснення по справі, за змістом яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2018 надав усні пояснення по суті спору, за змістом яких проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні 18.10.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" (абонент) укладено Договір №1630516 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства "Київенерго", затвердженого загальними зборами акціонерів Акціонерної енергопостачальної організації "Київенерго" (протокол №2/2013 від 22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" перейменована у Публічне акціонерне товариство "Київенерго" у відповідності до вимог та положень Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 №514-VI.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Пунктом 2.3.2 Договору визначено, що абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору №1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

У Додатку №4 до Договору №1 вказано, що абонент здійснює оплату за спожиту теплову енергію не пізніше 25 числа поточного місяця.

У відповідності до Акту звіряння розрахунків за теплову енергію, складеного представниками позивача та відповідача від 30.04.2018, станом на 01.05.2018 у позивача наявна переплата (сальдо, сума попередньої оплати) за теплову енергію у розмірі 624 730,25 грн. (грошові кошти, сплачені позивачем як абонентом за Договором №1630516 від 01.05.2001).

Крім того, як вбачається з виставленого Публічним акціонерним товариством "Київенерго" рахунку на оплату №10101/04/2017/1 від 30.04.2018 у Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" станом на 01.04.2018 наявна передплата за централізоване постачання гарячої води у розмірі 147 028,36 грн.

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 №128/1105, від 21.12.2000 №129/1106, від 21.12.2000 №131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 №31/88, від 28.09.2006 №102/159, від 26.04.2007 №474/1135, від 23.10.2013 №274/9762, від 28.07.2016 №854/854, від 20.06.2017 №439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 №1868) (далі - Угода), щодо:

- Користування майном ТЕЦ №5 та ТЕЦ №6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (Завод "Енергія"), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", до 31 липня 2018 року включно;

- Користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вказує про наявність у відповідача заборгованості у загальному розмірі 771 758,61 грн., яка виникла у зв'язку з переплатою Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" коштів за Договором на постачання теплової енергії №1630516 від 01.05.2001 та за Договором №0100 на централізоване постачання гарячої води.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа від 30.05.2018, адресованого відповідачу, в якому позивач просить відповідача повернути надмірно сплачені (переплачені) кошти у розмірі 771 758,61 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 771 758,61 грн. (попередня оплата за договорами), посилаючись на норми ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 771 758,61 грн.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача суми надмірно сплачених коштів у розмірі 771 758,61 грн., які в свою чергу були сплачені Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" в якості передплати за Договором на постачання теплової енергії №1630516 від 01.05.2001 та за Договором №0100 на централізоване постачання гарячої води.

Підставою позову позивачем визначено порушення відповідачем норм ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України (відповідно до поданої позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що визначені позивачем підстави позову (невиконання/порушення виконання відповідачем норм ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України) не є тими обставинами, за наявності яких є підстави для стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 771 758,61 грн., з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач на виконання умов Договору №1630516 від 01.05.2001 здійснив передоплату (сплатив наперед грошові кошти) на рахунок відповідача у розмірі 624 730,25 грн. та здійснив передоплату за Договором №0100 на централізоване постачання гарячої води у розмірі 147 028,36 грн.

Наведене (здійснення передоплати) відповідає умовам співпраці сторін за Договором на постачання теплової енергії №1630516 від 01.05.2001, а також позивачем не доведено, що здійснення передоплати суперечить умовам Договору №0100 на централізоване постачання гарячої води, оскільки позивачем взагалі не було долучено до матеріалів справи копії останнього.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що прийняття Київською міською радою рішення від 24.04.2018 №517/4581, зобов'язання відповідача щодо здійснення постачання теплової енергії у гарячій воді та централізованого постачання гарячої води за вказаними договорами були нівельовані на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 205 Господарського кодексу України у зв'язку з неможливістю їх виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна із сторін не відповідає.

В той же час, припинення зобов'язання однієї із сторін не має наслідком припинення договору в цілому.

Договір №1630516 від 01.05.2001 набув чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2001 (п. 8.1 Договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 Договору).

В матеріалах справи не міститься доказів звернення однієї із сторін із письмовою заявою про відмову від пролонгації Договору №1630516 від 01.05.2001 у визначеному п. 8.4 Договору порядку, як і не міститься доказів наявності настання обставин, з якими умови п. 8.2 Договору пов'язують припинення Договору. Відтак, підстави вважати, що Договір №1630516 від 01.05.2001 є припиненим або розірваним, у суду відсутні.

Також позивачем не доведено та навіть не зазначено, що Договір №0100 на централізоване постачання гарячої води є припиненим або розірваним, в той час як рахунок на оплату №10101/04/2017/1 від 30.04.2018 свідчить про зворотне.

Отже, суд приходить до висновку, що наведені договори станом на дату розгляду даної справи є такими, що пролонговані на 2018 рік (тобто, діючими).

В той же час, умови Договору №1630516 від 01.05.2001 не передбачають зобов'язань ПАТ "Київенерго" зі сплати на користь Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" коштів, а також позивачем не доведено наявності у відповідача зобов'язань зі сплати коштів за Договором №0100 на централізоване постачання гарячої води, а відтак, примушування відповідача до сплати коштів на користь позивача із визначених Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" підстав (невиконання/порушення виконання відповідачем норм ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України) є неправомірним, оскільки вони застосовуються до зобов'язальних правовідносин між сторонами в частині належного їх виконання.

Таким чином, стягнення з відповідача спірної суми коштів є правомірним і обґрунтованим лише у разі розірвання спірних договорів або на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки ПАТ "Київенерго" було набуто кошти у загальному розмірі 771 758,61 грн. в якості передоплати за поставку теплової енергії у гарячій воді та централізоване постачання гарячої води, в той час як такі зобов'язання відповідача припинились. Тобто, підстава для набуття вказаної суми коштів є такою, що відпала.

Проте, позивач не просить суд розірвати спірні договори, як і не міститься в його позові або поясненнях посилань на положення статті 1212-1215 Цивільного кодексу України.

Натомість приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, даною імперативною нормою встановлено, що суд не може самостійно визначати підстави позову та керується лише тими, які заявлені позивачем.

Крім того, суд не може застосувати приписи частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, оскільки у даному випадку законом передбачено ефективний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах (норми ст.ст. 651-654, 1212 - 1215 Цивільного кодексу України).

Посилання Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" на те, що спірна сума коштів належить кінцевим споживачам, які сплатили ці кошти через ГІОЦ, та що, такі кошти є соціальними виплатами, судом відхиляються, оскільки предметом позову Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" є стягнення коштів за договорами, укладеними з ПАТ "Київенерго", тобто вказані обставини не підлягають дослідженню, доведенню та встановленню в межах розгляду спору у даній справі.

У зв'язку з наведеним та керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що з наведених Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2" підстав (порушення відповідачем норм ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України) позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 5, 13, 14, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 85; ідентифікаційний код 23697417) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31; ідентифікаційний код 00131305) про стягнення 771 758,61 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом даної справи, покладаються на Житлово-будівельний кооператив "Річковик-2".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 26.10.2018.

Суддя Р.В. Бойко