РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2018Справа № 904/9805/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків"

до Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України

про відшкодування шкоди 60 400,00 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Кирильченко В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача Карпенко Н.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи не з"явились.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 26.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою № КМ-55/77/17 від 14.11.2017 року до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про відшкодування шкоди 60 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України щодо відмови у здійсненні митного оформлення товарів та оформлення карток відмови в прийнятті митної декларації позивач змушений був нести додаткові витрати з тимчасового зберігання вантажу в розмірі 56000,00 грн., обов'язок з відшкодування яких приписами ст. 1173 Цивільного кодексу України покладено на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 року порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено справу до та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2018 року замінено відповідача у справі належним відповідачем - Державною казначейською службою України та передано справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2018 року справу № 904/9805/17 передано на розгляд судді Лиськову М.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 року прийнято справу №904/9805/17 до провадження, розгляд справи №904/9805/17 ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року розгляд справи №904/9805/17 ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.04.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року підготовче засідання відкладено на 16.05.2018 року.

В підготовчому засіданні 16.05.2018 року судом оголошено перерву до 30.05.2018 року.

Розпорядженням В.о. керівника апарату № 05-23/718 від 23.05.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 904/9805/17, у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Лиськова М.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018 року справу № 904/9805/17 передано на розгляд судді Коткову О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 року справу № 904/9805/17 прийнято до провадження, підготовче засідання призначено на 26.06.2018 року.

14.06.2018 року через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить відмовити в задоволені позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 26.06.2018 року не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання призначено на 06.07.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 27.07.2018 року.

В підготовчих засіданнях 27.07.2018 року, 04.09.2018 року судом оголошувалася перерва.

12.09.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав, тому відповідно до вимог Конституції України, Податкового кодексу України відповідач не повинен нести обов'язок з відшкодування будь-якої шкоди, завданої позивачу діями органів митниці, позов є безпідставним та необгрунтованим. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту та розміру завданої шкоди.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 18.09.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 904/9805/17 до судового розгляду по суті на 11.10.2018 року, про що сторін було повідомлено під розписку, третю особу - ухвалою суду від 18.09.2018 року.

В судовому засіданні 11.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в позові.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» відповідно до договору купівлі-продажу №КМУ-10/155 від 01.12.2010 року придбало у ЗАТ «Керамет» обладнання - навантажувальну машину моделі МНL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TAREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску). Вказане обладнання було випущено для вільного обігу в Україні.

У зв'язку з розірванням договору оренди (додаткова угода № 2 від 11.12.2014 року), зазначене обладнання вивезено орендодавцем з тимчасово окупованої території України (м. Севастополь, Крим).

26.12.2014 року обладнання перетнуло кордон України в пункті пропуску «Каланчак» за транзитною декларацією №508010000/2014/018656 від 26.12.2014 року, що посвідчується відміткою «Під митним контролем» Херсонської митниці на транзитній декларації та на товарно-транспортній накладній №12 від 22.12.2014 року.

29.12.2014 року обладнання прибуло в пункт призначення - м. Дніпродзержинськ.

29.12.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» до Дніпропетровської митниці ДФС України була подана декларація форми МД-2 за № 110010000/2014/008817, що підтверджується відміткою Дніпропетровської митниці «Під митним контролем» на МД.

Дніпропетровською митницею ДФС України було відмовлено ТОВ «Керамет-Харків» у митному оформленні, про що видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576.

05.01.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» до Дніпропетровської митниці ДФС України була подана митна декларація форми МД-2 за №110010000/2015/000077. При оформлені декларації ТОВ «Керамет-Харків» в графі 36 «Преференції» зазначено про наявність преференцій за кодом « 166» у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита.

Дніпропетровською митницею ДФС України повторно було відмовлено ТОВ «Керамет-Харків» у митному оформленні, про що видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2015/00019 від 06.01.2015 року. Причиною відмови є порушення останнім приписів п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 року №1636-VI, у зв'язку із чим закінчення процедури митного оформлення, виходячи з позиції митного органу, можливе лише за умови подання митної декларації зі сплатою усіх відповідних платежів.

Не погоджуючись із вказаними діями митниці та вважаючи їх протиправними, ТОВ «Керамет-Харків» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №110010000/2014/008817 та за декларацією форми МД-2 №110010000/2015/000077; визнати протиправними та скасувати картки відмови Дніпропетровської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 від 29.12.2014р. та №110010000/2015/00019 від 06.01.2015р.

В обґрунтування адміністративного позову зазначалося, що у зв'язку із розірванням договору оренди з ТОВ «СВЗП «Кримвторкольормет» позивачем, як орендодавцем, було вивезено з тимчасово окупованої території України - Крим (м. Севастополь) належне йому на праві власності обладнання - навантажувальну машину моделі МНL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску), яке, як товар іноземного походження, вже було випущено у вільний обіг в Україні, тобто всі необхідні митні платежі та податок на додану вартість були сплачені на момент першого ввезення на митну територію України. Означене обладнання перетнуло митний кордон України 26.12.2014р., що посвідчується відміткою митного органу «Під митним контролем», отже, з урахуванням норм п.6.4 ст.6 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року №1636-VI, цей товар має вільно переміщуватися на території України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, тобто при його переміщенні з території Криму позивач не повинен сплачувати мито та податок на додану вартість. При цьому, дійсно первинно товар не видалося можливим доставити до митного посту «Дніпродзержинськ» через несправність транспортного засобу та складні погодні умови, про що відповідний митний орган був повідомлений листом з додатком листа компанії-перевізника МПП «Азія» про несправність транспортного засобу. Також 29.12.2014р. до митного органу була подана декларація форми МД-2 №110010000/2014/008817 з усіма необхідними документами для митного оформлення. Однак, відповідач безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Для завершення процедури митного оформлення 05.01.2015р. вищезазначене обладнання було доставлено в зону митного контролю в м. Дніпродзержинську із подання митної декларації форми МД-2№110010000/2015/000077, в якій було зазначено про наявність у позивача преференцій у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита згідно вищеозначених законодавчих норм. Проте відповідач знову безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Хоча такі дії останнього не мають під собою належного правового обґрунтування та тягнуть подвійне оподаткування та повторну сплату відповідних платежів, що є неприпустимим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року у справі № 804/1532/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 року, адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №110010000/2014/008817 та за декларацією форми МД-2 №110010000/2015/000077; визнано протиправними та скасувати картки відмови Дніпропетровської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 від 29.12.2014р. та №110010000/2015/00019 від 06.01.2015р.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, фактичні обставини (в частині, що стосується митного оформлення позивачем товару, ввезеного на територію України з території вільної економічної зони "Крим", де товар перебував відповідно до договору оренди, та відмовою митниці у прийнятті митних декларацій та митному оформленні товару) як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року у справі № 804/1532/15, яка набрала законної сили, зокрема, обставини необґрунтованості та протиправності дій Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за деклараціями форми МД-2 №11001000/2014/008817 та №11001000/2015/000078, (картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів. транспортних засобів комерційного призначення № 11010000/2014/00576 від 29.12.2014 року та №11010000/2015/00019 від 06.01.2015 року).

Як зазначає позивач в поданій суду позовній заяві, не погоджуючись з вимогами митного органу та з урахуванням перебування товару під митним контролем, позивач 16.01.2016 року з дозволу митниці передав товар (вантаж) на зберігання до складу тимчасового зберігання, що належить ПАТ "Згода" на підставі договору № КМУ-15/17 зберігання вантажу на митному складі ПАТ "Згода" від 16.01.2015 року.

На підтвердження розміру понесених додаткових витрат позивачем наданої копії рахунків - фактур зберігача - ПАТ "Згода" на суму 41 800,00 грн., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період лютий-березень 2015 року на суму 9500,00 грн. та травень-серпень 2015 року на суму 27 800,00 грн., загальна сума актів складає 37 300,00 грн. та платіжні доручення про оплату ПАТ "Керамет" послуг зберігання на складі на суму 41 800,00 грн.

Крім того, позивачем понесені додаткові витрати пов'язані з стоянкою у зоні митного контролю з 5 січня 2015 року, впродовж 12 діб, вартість яких згідно акту прийняття-здачі виконаних робіт (послуг) становить 3600,00 грн. На підставі виставленого рахунку № 945 від 16.01.2015 року позивачем платіжним дорученням № 310 від 20.01.2015 року була здійснена оплата вказаних послуг. Послуги стоянки у зоні митного контролю надані ПП «Автопорт Західний», відповідно до договору № 05/01-17 від 05.01.2015 року.

Також, наслідком протиправної поведінки Дніпропетровської митниці ДФС став простій автотранспортного засобу, яким перевозилося обладнання позивача, внаслідок чого позивачем було сплачено штраф в розмірі 15 000,00 грн. за договором № 172 від 17.12.2014 року, укладеним між ПАТ "Керамет" та МПП «Азія».

За розрахунками позивача загальний розмір спричиненої шкоди становить 60 400,00 грн., з них: платежів, які були сплачені за надані послуги зберігання в період з січня по серпень 2015 року - 45 400,00 грн. та штрафу - 15 000,00 грн. за понаднормовий простій транспортного добу.

Таким чином, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про завдання йому шкоди неправомірними діями Дніпропетровської митниці щодо відмови у здійсненні митного оформлення товарів та оформлення карток відмови в прийняті митної декларації, враховуючи неможливість митного оформлення товарів та необхідність тимчасового зберігання їх під митним контролем, позивачем було понесено додаткові витрати з оплати послуг за договором зберігання в період з січня по серпень 2015 року - 45 400,00 грн. та штрафу - 15 000,00 грн. за понаднормовий простій транспортного добу, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Дніпропетровської митниці ДФС.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди;

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 року у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 року у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 року у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 року у справі № 5011-71/2684-2012.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Суд зазначає, що дана стаття є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад завдавачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Так, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Виходячи з положень ст. 56 Конституції України, ст. 1173 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (у даному випадку органу державної податкової служби) при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.12.2014 року та 05.01.2015 року позивачем було подано до Дніпропетровської митниці ДФС України декларації форми МД-2 за № 110010000/2014/008817 та №110010000/2015/000077, втім митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні, про що видано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 та №110010000/2015/00019.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в підтвердження завданої йому шкоди в розмірі 60 400,00 грн. надав копії рахунків - фактур зберігача - ПАТ "Згода" на суму 41 800,00 грн., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період лютий-березень 2015 року на суму 9500,00 грн. та травень-серпень 2015 року на суму 27 800,00 грн., загальна сума актів складає 37 300,00 грн. та платіжні доручення про оплату ПАТ "Керамет" послуг зберігання на складі на суму 41 800,00 грн., копії рахунку № 945 від 16.01.2015 року та платіжного доручення № 310 від 20.01.2015 року на суму 3600,00 грн.

Суд зазначає, що в доданих до позову рахунках-фактурах та актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено про надання послуг по зберігання на складі та брокерські послуги за митне оформлення ВМД № 110010000/2015/003446 та № 110010000/2015/___, тоді як до митниці подавалися митні декларації № 110010000/2014/008817 та №110010000/2015/000077, за розглядом яких були видані картки відмови №110010000/2014/00576 та №110010000/2015/00019.

Крім того, ані в рахунках-фактурах, ані в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не має посилання на договір зберігання вантажу № 16/01-03 від 16.01.2015 року, що позбавляє суд можливості встановити факт надання послуг зберігання саме за вказаним правочином.

Разом з цим, в договорі зберігання вантажу № 16/01-03 від 16.01.2015 року не зазначено, що вказаний договір укладено саме для зберігання на митному складі обладнання позивача - навантажувальної машини моделі MHL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску), посилання на яке має місце в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року та ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 року у справі № 804/1532/15.

Також, в матеріалах справи міститься лист від 15.12.2015 року № DZ1/17 Відділення № 1 ПАТ «Перший український міжнародний банк» в м. Дніпродзержинськ, яким підтверджується рух коштів від ТОВ «Керамет-Харків» до ПАТ «Згода» за період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року на загальну суму 49 300,00 грн., в той час, як до матеріалів справи додано копії платіжних доручень та рахунків-фактур на загальну суму 41 800,00 грн., однак не всі платіжні доручення відповідають рахункам-фактурам, зокрема, платіжні доручення від 01.04.2015 року № 2210 на суму 4 500,00 грн. та від 06.07.2015 року № 5759 на суму 500,00 грн., загальна сума яких складає 5000,00 грн., оплачені за зберігання відповідно до рахунку-фактури від 18.03.2015 року № ЧАП-1803/СТЗ, втім в копії рахунку-фактури від 18.03.2015 року № ЧАП-1803/СТЗ вказана сума, яка підлягає оплаті - 4500,00 грн.

При цьому, в матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підтверджують факт виконання робіт лише на суму 37 300,00 грн., а акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за квітень 2015 року взагалі відсутній.

В той же час, суд звертає увагу, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЧАП-1604/СТЗ від 16.03.2015 року на суму 5000,00 грн. підтверджує виконання робіт (надання послуг) по рахунку від 16.04.2015 року № ЧАП-1604/СТЗ, тобто актом від 16.03.2015 року підтверджено надання послуг, які фактично надавались у наступному місяці.

Водночас, суд не вбачає за можливе встановити, що вищезазначені оплати були здійснені позивачем саме за зберігання обладнання - навантажувальної машини моделі MHL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску).

Також, з акту прийняття-здачі виконаних робіт (послуг) від 16.01.2015 року на суму 3600,00 грн. не вбачається, що останній складений саме за виконання робіт (послуг) за договором № 05/01-17 від 05.01.2015 року, укладеним між ТОВ «Керамет-Харків» та ПП «Автопорт Західний».

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження сплати штраф в розмірі 15 000,00 грн. за договором № 172 від 17.12.2014 року, укладеним між ПАТ "Керамет" та МПП «Азія».

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями Дніпропетровської митниці ДФС України, судовий збір за подання вказаного позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не справлявся, отже відсутні і підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2018р.

Суддя О.В. Котков