РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа № 910/9242/18

за позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова»

Національної академії аграрних наук України»

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про стягнення 777.081,27 грн.

суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Карпенко Ю.С., довіреність № 23 від 21.01.2015

від відповідача Лопатнікова А.В., довіреність № 3012-К-О від 17.07.2018

СУТЬ СПОРУ:

13.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 777.081,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2014 між сторонами укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 23/05/14-1, відповідно до якого відповідачу згідно акту приймання-передачі від 23.05.2014 було передано нежиле приміщення загальною площею 619,5 кв. м. Умовами договору встановлено, що орендна плата за базовий місяць (квітень) становить 56.407,94 грн. без ПДВ, а за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. В період з травня 2014 року по грудень 2015 року позивачем було нарахована плата за договором на загальну суму 1.806.384,72 грн., з яких відповідачем сплачено лише 1.308.095,18 грн. За грудень 2015 року позивачем додатково нарахована орендна плата у розмірі 90.989,88 грн., яку відповідачем не сплачено. Позивач звертався до відповідача з претензіями № 416 від 27.09.2017 та № 458 від 20.10.2017, які відповідачем не виконано. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з вимогою стягнути з відповідача 471.750,82 грн. основного боргу, 101.289,49 грн. пені, 4.717,51 грн. штрафу, 161.862,10 грн. інфляційних втрат та 37.461,35 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9242/18 від 16.07.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

30.07.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/9242/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального провадження, підготовче засідання призначено на 13.09.20018.

Даною ухвалою суду зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

Відповідач у поданому 28.08.2018 до суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Зазначає, що ним згідно договору був сплачений гарантійний платіж в сумі 67.689,53 грн. за оренду приміщення за останній місяць оренди, проте позивачем його не враховано при здійсненні розрахунку заборгованості. Зі змісту позовної заяви не вбачається, які саме рахунки не були сплачені або сплачені не в повному обсязі відповідачем. З наданих доказів не можливо встановити факт направлення рахунків на оплату. Також зазначає, що у період з 30.10.2015 по 31.12.2015 не займав орендовані приміщення. Відповідач здійснив власний контррозрахунок виходячи із періоду нарахування заборгованості 01.08.2015-30.10.2015 відповідно до якого основний борг становить 194.381,43 грн., 3% річних становлять 15.995,71 грн. та інфляційні втрати - 69.815,75 грн. Враховуючи період нарахування заборгованості 01.08.2015-30.10.2015, який є меншим ніж три повних місяці вважає, що штраф не підлягає нарахуванню до стягнення. Стосовно вимог щодо штрафних санкцій просить застосувати строк позовної давності. В задоволені позовних вимог просить відмовити повністю.

В підготовчому засіданні 13.09.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.09.2018.

Позивачем в судовому засіданні 20.09.2018 подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що з розрахунку суми заборгованості за договором вбачається, що позивачем були виставлені наступні рахунки: №1060 від 01.10.2014 на суму 73.900,93 грн., №1059 від 03.11.2014 на суму 75.674,56 грн., №1180 від 26.12.2014 суму 303.944,29 грн., №1169 від 31.12.2014 на суму 77.112,37грн., №47 від 31.01.2015 на суму 79.425,74 грн., №165 від 28.02.2015 на суму 84.344,58грн., №244 від 31.03.2015 на суму 88.814,83 грн., №367 від 30.04.2015 на суму 99.337,74 грн., №493 від 29.05.2015 на суму 113.245,02 грн., №565 від 30.06.2015 на суму 115.736,41грн., №701 від 31.07.2015 на суму 116.199,36 грн., №826 від 31.08.2015 на суму 115.037,36 грн., №914 від 30.09.2015 на суму 114.117,06 грн., №1017 від 30.10.2015 на суму 116.741,76 грн., №1174 від 30.11.2015 на суму 115.224,11 грн., №1274 від 31.12.2015 на суму 90.989,88 грн. З розрахунку суми заборгованості за договором також вбачається, що рахунок №826 від 31.08.2015 оплачений частково, заборгованість за ним складає 34.678,01 грн. Рахунки №914 від 30.09.2015, №1017 від 30.10.2015, №1174 від 30.11.2015, №1274 від 31.12.2015 взагалі не оплачені. Умови договору не містять зобов'язання позивача щодо відправлення рахунків відповідачу. Відповідачем здійснювались оплати без виставлених рахунків, з вересня 2015 року відповідач припинив проведення оплат. Зазначає, що за відсутності акту повернення майна не підтверджено факт не займання об'єкту оренди відповідачем. Заборгованість за договором становить більше ніж за три місяці тому відповідно до п. 5.8 договору нараховано штраф, що становить 4.717,51 грн.

В підготовчому засіданні 20.09.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.10.2018.

Відповідач у поданих 27.09.2018 до суду запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що з урахуванням періодів нарахування позивачем пені та дати подання позову вбачається, що останній день для нарахування пені припадає на 05.05.2016, а отже спеціальний строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення пені, керуючись приписами ст.ст. 258, 261 ЦК України, ст. 232 ГК України сплинув ще 05.11.2016. Отже вимоги про стягнення пені не можуть бути задоволені судом. Просить застосувати строк позовної давності до вимог про штрафні санкції. В задоволені позовних вимог просить відмовити повністю.

В підготовчому засіданні 02.10.2018 судом з'ясовані питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.10.2018.

Позивач в судовому засіданні 11.10.2018 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 11.10.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 11.10.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.10.2018.

В судовому засіданні 18.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.05.2014 між Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (орендар, відповідач) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 23/05/14-1-ор (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме нерухоме майно: вбудоване нежитлове приміщення на третьому поверсі трьохповерхової адміністративно-побутового корпусу, за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4 (літера А-3), загальною площею 619,5 кв. м. (майно, об'єкт оренди), що перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг оренди, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 471.750,82 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань нараховано пеню в сумі 101.289,49 грн., штраф в сумі 4.717,51 грн. інфляційні втрати в сумі 161.862,10 грн., 3% річних в сумі 37.461,35 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 7.1 договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Згідно акту приймання-передачі майна від 23.05.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 619,5 кв. м. за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4 (літера А-3).

Відповідно до п. 10.1 договору він вважається укладеним з моменту підписання орендодавцем та орендарем та діє до 12.06.2014.

Додатковою угодою від 08.07.2014 сторони дійшли згоди внести зміни до п. 10.1 договору та продовжили його дію до 31.12.2014.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини після 31.12.2014 не подано.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.2995 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2014 р.) 56.407,94 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.10 договору зобов'язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку у розмірі, не меншому ніж орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

Згідно з п. 5.2 договору орендар зобов'язався протягом місяця після підписання договору внести завдаток, передбачений цим договором. Завдаток в повному обсязі сплачується орендодавцю. Після закінчення строку договору здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно меморіального ордеру № XLE9200276 від 02.09.2014 здійснив позивачу оплату гарантійного платежу в розмірі 67.689,53 грн.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.6 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, що зазначений у реквізитах цього договору. Орендна плата в повному обсязі перераховується орендодавцеві щомісячно не пізніше 05 числа звітного місяця, при цьому орендна плата за перший місяць користування об'єктом оренди перераховується орендодавцеві протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Не приймаються судом до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не подано доказів направлення або вручення рахунків на оплату послуг оренди відповідачу, оскільки умовами договору не передбачено вчинення позивачем відповідних дій.

Позивачем за оренду об'єкта за договором нараховано орендну плату: за травень 2014 року (9 днів) - 19.651,80 грн., за червень 2014 року - 70.261,73 грн., за липень 2014 року - 70.964,35 грн., за серпень 2014 року - 71.248,21 грн., за вересень 2014 року - 71.818,20 грн., за жовтень 2014 року - 73.900,93 грн., за листопад 2014 року - 75.674,56 грн., за грудень 2014 року - 77.112,37 грн., за січень 2015 року - 79.425,74 грн., за лютий 2015 року - 84.344,58 грн., за березень 2015 року - 88.814,83 грн., за квітень 2015 року - 99.337,74 грн., за травень 2015 року - 113.245,02 грн., за червень 2015 року - 115.736,41 грн., за липень 2015 року - 116.199,36 грн., за серпень 2015 року - 115.037,36 грн., за вересень 2015 року - 114.117,06 грн., за жовтень 2015 року - 116.741,76 грн., за листопад 2015 року - 115224,11 грн., за грудень 2015 року (24 дні) - 90.989,88 грн., загалом 1.779.846,00 грн.

Відповідачем здійснено оплату наданих за договором послуг оренди згідно наступних меморіальних ордерів: № XLE9200277 від 02.09.2014 на суму 19.651,80 грн., № XLE9200277 від 02.09.2014 на суму 70.964,35 грн., № XLE9200277 від 02.09.2014 на суму 70.261,73 грн., № XLE9200277 від 02.09.2014 на суму 71.248,21 грн., № XLE9900468 від 09.09.2014 на суму 71.818,20 грн., № XLEА900396 від 09.10.2014 на суму 73.900,93 грн., № XLEВ701701 від 07.11.2014 на суму 75.674,56 грн., № XLEС900376 від 09.12.2014 на суму 77.112,37 грн., № XLF2D01080 від 13.02.2015 на суму 79.502,86 грн., № XLFD00952 від 13.03.2015 на суму 83.716,51 грн., № XLF4A01216 від 10.04.2015 на суму 92.757,90 грн., № XLF5D00272 від 13.05.2015 на суму 105.744,01 грн., № XLF6C00744 від 12.06.2015 на суму 108.070,38 грн., № XLF7D00222 від13.07.2015 на суму 108.502,66 грн., № XLF8D00173 від 13.08.2015 на суму 107.417,63 грн., № XLF9D00592 від 11.09.2015 на суму 24.061,55 грн., загалом 1.240.405,65 грн.

Отже, з урахуванням завдатку відповідачем загалом сплачено позивачу 1.308.095,18 грн. (1.240.405,65 грн. + 67.689,53 грн.).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 5.3 договору орендар зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату орендодавцеві.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення орендної плати, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 471.750,82 грн. (1.779.846,00 грн. - 1.308.095,18 грн.)

Не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що позивачем при розрахунку заборгованості не враховано суму сплаченого відповідачем завдатку.

Матеріали справи свідчать, що 30.10.2015 між Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефектінвест-2015» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 010/01-13, відповідно до умов якого покупець придбав нерухоме майно що було виставлено для продажу на аукціоні від 11.01.2013, в тому числі адміністративно-побутовий корпус з підвалом літ. А-3, А1-1, а, а1 - 3037 кв. м. та інше за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 25.12.2015 на підставі свідоцтва приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за № 8326 виданого 25.12.2015 здійснено реєстрацію права власності вказаного вище майна за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефектінвест-2015».

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

З урахуванням наведеного позивач правомірно нараховує орендну плату до 25.12.2015.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 2 Закону України « Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, доказів сплати відповідачем орендної плати за договором новому власнику майна не подано та матеріали справи не містять.

Згідно з п. 3.11 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Докази повернення об'єкту оренди від відповідача позивачу до 25.12.2015 шляхом складення відповідного акту також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 471.750,82 грн. боргу з орендної плати є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату орендних платежів не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.7 договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.8 договору у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 1% від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

Слід зазначити, що умовами п. 3.7 договору передбачено нарахування пені понад шестимісячний період нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення орендної плати за договором за період з 06.09.2015 по 23.06.2016.

При цьому, стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 згаданої статті).

Отже, штрафні санкції можуть бути розраховані та стягнені за рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається зі штампу поштового відділення зв'язку на конверті, в якому до суду надійшла дана позовна заява, позов поданий до відправлення 11.07.2018.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заперечуючи проти позову просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог про стягнення пені в розмірі 101.289,49 грн. нарахованої на суми боргу за період з 06.09.2015 по 23.06.2016 та штрафу в розмірі 4.717,51 грн. станом на день звернення до суду пропущено, в зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті орендних платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 161.862,10 грн. інфляційних втрат та 37.461,35 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

За результатами здійснення судом власного перерахунку (знаходиться в матеріалах справи) 3% річних складають 37.432,74 грн. та вимоги в цій частині позовних вимог підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушення норм чинного законодавства України.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 161.862,10 грн. інфляційних втрат (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (52052, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Горького, вул. Наукова, 8, ) 471.750 (чотириста сімдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. 82 коп. основного боргу, 161.862 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят дві) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 37.432 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 74 коп. - 3% річних, 10.065 (десять тисяч шістдесят п'ять) грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 06.11.2018.

Суддя В.В.Сівакова