ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.10.2018 Справа № 920/616/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи №920/616/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Меганом Україна», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ляха Олега Валерійовича, м. Суми

про стягнення 155898,27 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ «Меганом Україна» з позовом до Фізичної особи-підприємця Ляха Олега Валерійовича про стягнення 155898,27 грн. заборгованості за договірними зобов'язаннями, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару за договором поставки № МУ16/06/16-1 від 16.06.2016.

Відповідач відзиву на позов суду не надав.

Представники сторін у судове засідання не викликались та не з'явились. Разом з тим, суд наголошує, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі сторони отримали належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Тому, керуючись ч. 5 ст. 252, ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

16 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Меганом Україна» (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Ляхом Олегом Валерійовичем (покупець) було укладено договір поставки № МУ 16/06/16-1 (далі-Договір).

Відповідно до п.п. 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує продукцію (надалі іменується «товар») у кількості та асортименті відповідно до письмових замовлень покупця

Відповідно до п.п. 3.5 Договору протягом строку дії цього Договору покупець направляє постачальнику письмові заявки, в яких вказує розміри і кількість товару, який він просить поставити по цій заявці, також вказується термін поставки.

Заявка надсилається покупцем на адресу постачальника за допомогою поштового зв'язку або засобами факсимільного зв'язку на телефон/факс постачальника, електронної адреси, інше - п. 3.6 Договору.

Підпунктом 3.1 передбачено, що товар постачається покупцю протягом 14 робочих днів, з моменту здійснення передплати, відповідно до п.п. 5.2., 5.4 цього Договору, якщо інше не передбачено п.п. 3.5 Договору.

Факт передачі товару підтверджується Актом прийому-передачі за підписом уповноважених представників обох сторін, в якому вказується стан, комплектність і готовність товару до передачі (п.п. 3.12 Договору).

Відповідно до п.п. 3.13 перехід права власності на товар відбувається в момент підписання видаткової накладної, згідно якої товар відпускається покупцю.

Підпунктом 3.11 Договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару за власний рахунок на склад покупця.

Підпунктом 5.2 Договору встановлено, що 100% оплата товару здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів з моменту з моменту підтвердження заявки відповідно до п.п. 3.6. Договору.

Водночас п.п. 5.4. Договору передбачає, що умови оплати можуть змінюватися за згодою сторін, визначені у відповідних додатках до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Сторонами 24 січня 2018 року було укладено та підписано Специфікацію №1 до Договору на поставку товару на загальну суму 129780,46 грн.

Пунктом 2.1 Специфікації №1 від 24 січня 2018 року передбачено, що оплата товару здійснюється протягом 14 робочих днів з моменту поставки товару в розмірі 100% від вартості товару по Специфікації №1.

Відтак, кінцевим терміном оплати товару є 13 лютого 2018 року.

На виконання умов Договору та відповідно до заявки відповідача № 249 від 24 січня 2018 року позивач поставив товар па загальну суму 129780,46 гри., а відповідач прийняв про що, свідчить видаткова накладна № 81 від 24 січня 2018 року.

Разом з тим, відповідач не оплатив прийнятий товар у встановлений Договором строк.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого товару чим порушив умови Договору.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням п. 2.1 Специфікації №1 від 24 січня 2018 року кінцевим терміном оплати товару є 13 лютого 2018 року, а боржник вважається таким, що прострочив з 14 лютого 2018 року.

Відтак, суд наголошує, що нарахування санкцій боржнику можливе лише з 14.02.2018, а не з 13.02.2018 (як це зробив позивач).

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 1824,04 грн. 3% річних та 3667,57 грн. інфляційних збитків.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме: 1813,37 грн. 3% річних та 2733,43 грн. інфляційних збитків

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 3 Специфікації №1 від 24 січня 2018 року передбачено, що у разі порушення умов оплати згідно п.п. 5.2, 5.4 покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару за кожен день прострочення.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 20626,20 грн. пені

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розміри пені за кожен день, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме в розмірі 20512,42 грн. пені.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частиною 2 ст. 237 ГПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за Договором поставки № МУ 16/06/16-1 від 16.06.2016 в сумі 154839,68 грн., в тому числі: 129780,46 грн. основного боргу, 20512,42 грн. пені, 1813,37 грн. 3% річних та 2733,43 грн. інфляційних збитків.

Тому, враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 154839,68 грн., суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині, а в решті позовних вимог суд відмовляє за необгрунтованістю.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2322,59 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Фізичної особи -підприємця Ляха Олега Валерійовича (АДРЕСА_2; ід номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меганом Україна» (04112, м. Київ, вул. Тимофія Шамрала, 9, кв. 73; ід. код 36856796) заборгованість за Договором поставки № МУ16/06/16-1 від 16.06.2016 в сумі 154839,68 грн., в тому числі: 129780,46 грн. основного боргу, 20512,42 грн. пені, 1813,37 грн. 3% річних, 2733,43 грн. інфляційних збитків; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 2322,59 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 29.10.2018.

Суддя В.Л.Котельницька