РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018Справа № 910/10588/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 19; ідентифікаційний код 216092770)

до Приватного підприємства "Глорія-дей" (02100, м. Київ, бульвар Верховної ради, буд. 18-Б, кв. 13; ідентифікаційний код 36069533)

про стягнення 54 290,70 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Інститут вугільних енерготехнологій Національної академії наук України з позовом до Приватного підприємства "Глорія-дей" про стягнення 54 290,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач неналежним чином виконує умови договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 6-2017к від 15.03.2017, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 54 290,70 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач у своєму позові також просив суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 14.08.2018 п'ятнадцятиденний строк, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Приватного підприємства "Глорія-дей" є: 02100, м. Київ, бульвар Верховної ради, буд. 18-Б, кв. 13.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 направлялась судом на зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2017 між Інститутом вугільних енерготехнологій Національної академії наук України (орендодавець) та Приватним підприємством "Глорія-дей" (орендар) укладено договір оренди майна № 6-2017 за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно (далі -майно): нежитлові приміщення загальною площею 160, 7 кв.м. (км. № 136 - № 140 першого поверху та № 229 - № 230 другого поверху головного корпусу), вартість якого визначена згідно з висновком про незалежну оцінку станом на 31.10.2016 і становить 1 990 538, 00 (один мільйон дев'ятсот дев'яносто тисяч п'ятсот тридцять вісім) гривень 00 копійок без ПДВ, що розташовані за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, перебувають на балансі Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України/

Майно передається в оренду з метою використання для розміщення виробництва одягу (п. 1.2. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 зі змінами, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2017 - 18 267,96 грн. (без ПДВ), ПДВ - 3 653, 59 грн., разом 21 921,55 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендарю за розрахунками орендодавця: відшкодування податку на землю, відшкодування комунальних платежів, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п. 3.4. договору орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщеннями щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.7 договору.)

Згідно п. 3.8. договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від суми заборгованості.

Цей договір укладено строком на 2 роки 10 місяців, що діє з 14 березня 2017 року до 01.01.2020 року (п.10.1. договору).

Разом з тим, сторонами на виконання п. 3.1. зазначеного договору також 15.03.2018 було укладено договір № 6-2017к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1. договору балансотримувач (Інститут вугільних енерготехнологій Національної академії наук України) зобов'язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі орендарю і його співробітниками, згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови оплати встановлюються в розрахунку (додаток № 1) до цього договору.

Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача.

Підпунктом 2.2.3. п. 2.2. договору № 6-2017к встановлено, що орендар зобов'язується не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем отримувати рахунки та в повному обсязі внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодовувати податок на землю.

При несвоєчасному внесенні плати орендар зобов'язується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5.1. договір № 6-2017к укладено на строк дії договору оренди від 14 березня 2017 року № 6-2017, але його термін не може бути більшим, ніж термін дії договору оренди від 14.03.2017 № 6-2017.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним на виконання умов договору оренди № 6-2017 відповідачеві на підставі підписаного між сторонами акту приймання-передачі було передано у строкове платне користування державне майно, проте, відповідач грубо порушив своє зобов'язання щодо оплати послуг за договором оренди та договору № 6-2017к, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 54 290, 70 грн. з відшкодування витрат балансоутримувача за період з липня 2017 по квітень 2018.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що з метою досудового врегулювання спору 21.03.2018 ним була надана відповідачеві претензія № 1 (вих. 235/01-75 від 21.03.2018) про сплату заборгованості, однак, станом на дату подання позову заборгованість відповідачем не погашена.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 6-2017к від 15.03.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами на виконання умов договору оренди № 6-2017, 14.03.2017 було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування державне майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 160, 7 кв.м., розташовані за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, км.-№136 - № 140 першого поверху та км. № 229-№ 230 другого поверху головного корпусу, що перебувають на балансі Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України.

Суд вказує, що договір оренди № 6-2017 та зазначений вище акт підписано повноважними представниками сторін та скріплені печатками, а тому, суд вважає, що у зв'язку з прийняттям відповідачем майна передбаченого умовами договору оренди, останній взяв на себе обов'язок виконувати передбачені умовами договору оренди № 6-2017 зобов'язання в частині внесення орендної плати, а також, в частині укладення договору № 6-2017к, як це передбачено п. 3.1. договору оренди.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до зазначено вище пункту договору оренди, сторонами 15.03.2017 було укладено договір № 6-2017к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підпунктом 2.2.3. п. 2.2. договору № 6-2017к встановлено, що орендар зобов'язується не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем отримувати рахунки та в повному обсязі внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодування податок на землю.

Перелік робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюється розрахунком вартості комунальних послуг та енергоносіїв (додаток № 1 до договору № 6-2017к).

Аналізуючи вказаний вище порядок оплати наданих балансоутримувачем (або організацією, що обслуговує будівлю) послуг з утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, суд дійшов висновку, що відповідач повинен оплачувати надані позивачем (балансоутримувачем) послуги на підставі рахунків, які виставляються згідно діючих розцінок і тарифів відповідно до розрахунку (додатку № 1 до договору № 6-2017к).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що в п. 1 додатку № 1 до договору № 6-2017к, який відповідно до п. 6 договору № 6-2017к є його невід'ємною частиною, закріплено, що підставою для відповідача здійснювати розрахунки є рахунок, що подається орендодавцем з періодичністю та у строки, встановлені договором, а відтак, обов'язок щодо оплати за надані позивачем послуги у відповідача виникає виключно після виставлення такого рахунку у встановленому порядку.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг в розмірі 54 290, 70 грн.

В той час, як встановлено судом, позивачем в обґрунтування позовних вимог до позовної заяви надано лише акт звірки за договорами № 5-2017 від 14.03.2017 та № 6-2017 від 14.03.2017, з якого вбачається можливість встановити наявність актів, які були підставою для відповідача здійснювати оплату саме за орендоване ним майно, яке було передано в користування за договорами № 5-2017 від 14.03.2017 та № 6-2017 від 14.03.2017, однак, ніяк за надані комунальні послуги балансоутримувачем та понесені витрати з утримання орендованого нерухомого майна.

Разом з тим, наданий позивачем акт звірки підтверджує виключно факт того, що відповідачем виконуються обов'язки щодо сплати орендної плати за договорами № 5-2017 від 14.03.2017 та № 6-2017 від 14.03.2017, що в свою чергу не входять до предмету доказування обставин по даній справі, оскільки, позивач просить суд стягнути з відповідача існуючу заборгованість саме за неналежне виконання договору № 6-2017к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Отже, з огляду на викладене вище, враховуючи п. 2.1 договору № 6-2017к балансоутримувач зобов'язується надавати орендарю комунальні послуги за діючими розцінками згідно розрахунку (додатку № 1), затвердженого т.в.о. директора ІВЕ НАК України - В.В. Вольчин, а саме, п. 1 останнього, яким встановлено, що підставою для здійснення розрахунків є рахунок за поточний період, що подається орендодавцем з періодичністю та у строки, встановлені договором, суд дійшов висновку, що у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи передбачених договірними відносинами рахунків - позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування факту щодо виставлення зазначених рахунків на оплату, які б стали підставою для належного виконання відповідачем своїх зобов'язань в належний спосіб.

Суд також вважає за необхідне вказати, що в розрахунку суми заборгованості позивачем зазначено, наступні суми заборгованості з відшкодування витрат: за липень 2017 - 430,16 грн., за жовтень 2017 - 922, 71 грн., за січень 2018 - 433, 09 грн., за лютий 2018 - 278,02 грн., за березень 2018 - 50,27 грн., за квітень 2018 - 861,77 грн., проте, доказів виставлення рахунків на вказані послуги з зазначеними вище сумами позивачем не надано, відтак, суд позбавлений можливості встановити дійсність та обґрунтованість вказаної заборгованості саме в розмір 54 290, 70 грн.

Відтак, суд не вбачає можливості встановити, які саме послуги входили до витрат, які позивач просить відшкодувати, їх обсяг та причини варіювання цін за такі послуги (витрати), оскільки, в матеріалах справи відсутні рахунки на оплату або ж кошторисом витрат, які передбачені умовами договору (п.п. 2.1.1. п. 2.1.).

Крім того, суд вказує, що в розрахунку заборгованості, позивачем вказані різні суми земельного податку, які відповідачу необхідно сплатити, проте, знову ж таки не надано доказів щодо виставлення рахунків на сплату зазначеного податку.

З огляду на викладене вище, у зв'язку з тим, що позивачем не надано суду доказів того, що ним належним чином виконувались умови договору № 6-2017к, а саме, надавались послуги та в якому об'ємі, закріплені в додатку № 1 до даного договору, та в порядку передбаченому умовами договору та додатком до даного договору виставлялися відповідачу рахунки на оплату, які могли б підтвердити суму заявлених позовних вимог та стали б підставою для здійснення оплати, то за таких підстав, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту неналежного виконання ним своїх зобов'язань, обумовлених договором в частині виставлених рахунків, а відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 19; ідентифікаційний код 216092770) до Приватного підприємства "Глорія-дей" (02100, м. Київ, бульвар Верховної ради, буд. 18-Б, кв. 13; ідентифікаційний код 36069533) про стягнення 54 290, 70 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.10.2018

Суддя Д.О. Баранов