ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2018 р. Справа № 917/1033/18
про стягнення 19 058,29 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Представники:
від позивача: ОСОБА_1, дов. в протоколі
від відповідача: ОСОБА_2, ордер в протоколі
Розглядається позовна заява про стягнення 19 058,29 грн., в т.ч. 18 795,67 грн. - основного боргу за поставлений товар, 262,62 грн. - 3% річних.
Представник позивача в судовому засіданні 25.10.2018 р. на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним по видатковим накладним з 03.01.2018 р. по 06.02.2018 р. на користь відповідача здійснено поставку ветеринарних засобів на загальну суму 104 482,82 грн.
Посилаючись на ст. 11 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, позивач зазначає, що між ним та відповідачем склалися господарські відносини з поставки товару і свої зобов'язання з передачі товару відповідачу позивачем виконані в повному обсязі. Натомість, відповідач за поставлений товар, як зазначає позивач, розрахувався з позивачем частково в сумі 85 687,15 грн. і таким чином заборгував позивачу 18 795,67 грн. за поставлений товар.
Позивач у позові зазначає, що остання поставка позивачем товару відповідачу відбулася 06.02.2018 p., що підтверджується видатковою накладною від 06.02.2018 р. З даного часу відповідач повинен був сплатити позивачу борг у сумі 18 795,67 грн., натомість, прострочив виконання свого обов'язку з 06.02.2018 р. по 25.07.2018 p., тобто, на 157 дні.
З посиланням на ст. ст.692, 525, 526, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 18 795,67 грн. - основного боргу за поставлений товар, 262,62 грн. - 3% річних, а також покласти на відповідача обов'язок нести всі витрати, пов'язані з розглядом даної справи в суді.
Позивач надав суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести в зв'язку з розглядом справи на загальну попередню (орієнтовну) суму - 30 000,00 грн. (а.с.34).
Ухвалою від 29.08.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням справи до розгляду по суті в судовому засіданні на 27.09.2018р. на 11-00 год. та запропоновано сторонам скористатися наданими їм процесуальними правами з урахуванням вимог ГПК України.
27.08.2018р. позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх. № 7958 від 27.08.2018р.).
Ухвалою суду від 29.08.2018р. відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

17.09.2018р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8685), в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись зокрема на те, що дві видаткові накладні №388 від 05.02.2018р. та №424 від 06.02.2018р., складені ТОВ «Біотехімпульс» не містять жодних реквізитів чи відміток про отримання товару за ними ТОВ «Агроветгруп», та подані видаткові накладні, які повинні свідчити про поставку товару позивачем відповідачу, не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі.
Відповідач у відзиві зазначає, що факт отримання товару від продавця до покупця повинен підтверджуватися первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Це може бути специфікація, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна.
Посилаючись на ст. 1, ч. 1 ст. 9, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджене Наказом №88 від 24.05.1995 р. Міністерства фінансів України, відповідач зазначає, що ТОВ «Агроветгруп» не отримувало товар за представленими видатковими накладними ТОВ «Біотехімпульс» №388 від 05.02.2018р. та №424 від 06.02.2018р., оскільки відсутні відмітки про отримання товару ТОВ «Агроветгруп» (видаткові накладні не підписані відповідачем взагалі, а також не містять відбитку печатки одержувача товару). В матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення даних видаткових накладних на адресу відповідача для підпису, відсутні будь які ТТН на підтвердження поставки товару позивачем.
Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ «Агроветгруп» не отримувало жодних рахунків, які б стосувалися даних поставок товару.
Стосовно взаємовідносин між позивачем та відповідачем в період з 03.01.2018 року по 29.01.2018 року, відповідач зазначив, що відповідно до Бухгалтерської довідки №56 від 12.09.2018 року, складеної на підставі первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ «Агроветгруп» та Акту звірки №820, господарські операції щодо поставки товару від ТОВ «Біотехімпульс» до ТОВ «Агроветгруп» відбувалися в період з 03.01.2018 р. по 29.01.2018 р.
Всього 11 видаткових накладних на загальну суму 85 687,15 грн.
ТОВ «Агроветгруп» сплатило на користь ТОВ «Біотехімпульс» грошові кошти за вказаний період на загальну суму 85 687,15 грн.
Взаємовідносини між ТОВ «Агроветгруп» та ТОВ «Біотехімпульс» відбувались наступним чином: ТОВ «Біотехімпульс» виписувало рахунок на оплату ТОВ «Агроветгруп», потім відбувалася поставка товару, що підтверджується належним чином складеною видатковою накладною. Після отримання товару та складання видаткової накладної сторонами - ТОВ «Агроветгруп», відповідно до Банківських виписок (Звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку) перераховувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Біотехімпульс» грошові кошти у відповідності до виставлених рахунків та отриманого товару за видатковими накладними.
Відповідач також зазначає, що ТОВ «Біотехімпульс» та ТОВ «Агроветгруп» є платниками ПДВ та керуються Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджених Постановою КМУ України №1246 від 29.12.2010 р.
На 11 видаткових накладних за період з 03.01.2018 р. по 29.01.2018 р. належним чином складені та зареєстровані податкові накладні, що підтверджується Квитанціями про реєстрацію ПН.
Так як господарські операції по видатковим накладним №388 та №424 не відбулися, підстави для сплати грошових коштів у ТОВ «Агроветгруп» відсутні. Податкові накладні, як зазначено у відзиві, складені ТОВ «Біотехімпульс» №32 від 05.02.2018 р. та №66 від 06.02.2018р. та надіслані ТОВ «Агроветгруп» відхилені по причині: «відхилено в звязку із відсутністю поставки товару» (відповідно до повідомлення про результат обробки документа) і не включені до складу податкового кредиту ТОВ «Агроветгруп».
У відзиві також зазначено, що ТОВ «Агроветгруп»» не відомо про поставки товару за видатковими накладними №388 від 05.02.2018 р. та №424 від 06.02.2018 р. від ТОВ «Біотехімпульс» на адресу ТОВ «Агроветгруп».
Відповідач жодного товару за вказаними вище видатковими накладними не отримував, відтак, підстави для сплати за непоставлений товар у ТОВ «Агроветгруп» на користь ТОВ «Біотехімпульс» відсутні.
Крім того, ТОВ «Агроветгруп» заперечує та не погоджується з заявленим попереднім розрахунком суми судових витрат ТОВ «Біотехімпульс», посилаючись на те, що в ньому зазначено про те, що попередній розрахунок судових витрат які очікує понести відповідач, що не стосуються позову, предявленого ТОВ «Агроветгруп»; товариство реалізації інженерних задач «Біотехімпульс» подало до Господарського суду Полтавської області позов про стягнення основного боргу, індексу інфляції та відсотків річних за поставлений товар з СВК «Перший національний виробничий кооператив», а не з відповідача. Витрати на професійну правничу допомогу складають 25 000,00 грн, що є не співмірними з заявленою сумою позову в 19 058,29 грн., як зазначає відповідач.
Відповідач, посилаючись на ст. 16, 126 ГПК України зазначає, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до даних Національної асоціації адвокатів України, Єдиного реєстру адвокатів України (що є у вільному інформаційному доступі - є загальновідомими) за пошуком адвоката ОСОБА_1 (відповідно до даних Довіреності виданої ТОВ «Біотехімпульс» від 08.02.2018 р.) - відомості відсутні.
У відзиві також зазначено, що особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокати, підпадають під визначення поняття самозайнятої особи.
У відповідності до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Отже особа, що підготувала позов з додатками у даній справі та підписала всі документи - ОСОБА_1, як зазначає відповідач, не являється адвокатом або ФОП, що давало б йому можливість здійснювати незалежну професійну діяльність або підприємницьку діяльність. В матеріалах позовної заяви відсутній договір чи інший документ, який передбачає оплату на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн., відсутні документи, що підтверджують оплату вказаної правової допомоги представнику.
18.09.2018р. від відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України (вх. № 8736) у випадку ухвалення рішення на користь відповідача.
19.09.2018р. відповідач подав клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) (вх. № 8756).
27.09.2018р. ухвалою суду вказані заяву та клопотання прийнято до розгляду, відкладено розгляд справи на 25.10.2018р. на 14 год. 00 хв.

16.10.2018р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 9605), в якій позивач зазначає, що доводи відповідача є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.
Поставка товарно-матеріальних цінностей позивачем на користь відповідача відбувалася з залученням компанії-перевізника TOB "ТК "CAT".
З метою уповноваження представника на отримання товарно-матеріальних цінностей, що доставляються перевізником - ТОВ "ТК "CAT", підписання товарно-транспортних накладних, тощо, відповідачем 27 грудня 2017 року видано довіреність на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4
06.02.2018р. відповідно до товарно-транспортної накладної 026000702 позивачем відправлено на адресу відповідача товарно-матеріальні цінності масою 11 кг об'ємом 0,027 м3. Відповідно до графи 6 "найменування вантажу" товарно-транспортної накладної зазначено веттовари. Даний товар отриманий представником відповідача ОСОБА_4 22 лютого 2018 року.
Отже, як зазначає позивач, товарно-матеріальні цінності, поставлені позивачем за видатковими накладними № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та № 424 від 06.02.2018р. на суму 5 309,50 грн., було прийнято представником відповідача, уповноваженим останнім на вчинення відповідних дій довіреністю від 27.12.2017р.
Разом з тим, враховуючи усталену між сторонами спору практику направлення оригіналів первинних бухгалтерських документів разом з товаром, їх подальше підписання відповідачем та повернення на адресу позивача залежить лише від добросовісності відповідача та жодним чином не залежить від волі позивача.
Позивач також зазначає, що факт господарської операції з поставки товару в жодному разі не може бути спростований відсутністю підпису та печатки відповідача на видатковій накладній, оскільки поставка товару підтверджується товарно-транспортними накладними, тобто, фактом відвантаження товару позивачем на склад перевізника та фактом отримання даного товару відповідачем зі складу перевізника.
Щодо посилання відповідача у відзиві на відхилення ним зареєстрованих позивачем податкових накладних № 32 від ;05.02.2018р. та № 66 від 06.02.2018р. в зв'язку з відсутністю поставки товару, як підтвердження факту відсутності поставки товарно-матеріальних цінностей за видатковими накладними № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та № 424 від 06.02.2018р. на суму 5 309,50 грн., позивач зазначив, що з огляду на відвантаження товарів за видатковими накладними № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та № 424 від 06.02.2018р. на суму 5 309,50 грн. на користь відповідача, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 0200667 від 05.02.2018р. та 026000702 від 06.02.2018р. відповідно, позивачем на виконання вимоги п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано податкові накладні № 32 від 05.02.2018р. та № 66 від 06.02.2018р. Згідно з даними, що містяться в електронному кабінеті платника податків ТОВ "Біотехімпульс" вказані податкові накладні були отримані відповідачем 14.02.2018р.
Згідно з даними, що містяться в електронному кабінеті платника податків ТОВ "Біотехімпульс", відхилення відповідачем податкових накладних мало місце 10 вересня 2018 року, тобто, через декілька місяців після отримання ним товару, податкових накладних, та звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлений товар.
Відхилення відповідачем податкових накладних після звернення позивача з позовом до суду, як зазначає позивач у відповіді на відзив, було здійснено виключно з метою підтвердження начебто відсутності факту поставки товару при розгляді справи судом та подальшого уникнення відповідача від виконання свого обов'язку з оплати за поставлений товар.
Позивач також зазначає, що в податковій звітності відображаються результати бухгалтерського обліку підприємства за відповідний звітний період і наявність оформлених позивачем вищевказаних документів є обов'язковою умовою для відображення даних господарських операцій у податковій звітності позивача (додатки № 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість) з нарахуванням відповідним сум податкових зобов'язань з ПДВ.
Посилання відповідача на факт відхилення останнім вказаних податкових накладних № 32 від 05.02.2018р. та № 66 від 06.02.2018р. як на підтвердження відсутності поставки товару не заслуговує на увагу, як зазначає позивач, оскільки віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідачем у зв'язку з придбанням товарів/послуг, є виключно правом, а не обов'язком відповідача та жодним чином не впливає на його податкові зобов'язання.
Позивач також зазначає, що з аналізу норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вбачається, що права та обов'язки сторін виникають саме з господарських операцій, а не з первинних бухгалтерських документів, які самі по собі лише містять відомості про господарську операцію.
Первинні бухгалтерські документи, як зазначає позивач, по своїй суті є вторинними, тобто, похідними, оскільки відображають факт здійснення господарської операції, а не навпаки.
Ні посилання відповідача на відсутність печаток та підписів на видаткових накладних № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та № 424 від 06.02.2018р. на суму 5 309,50 грн., ні відсутність даної господарської операції з поставки товару в бухгалтерському обліку відповідача, ані відхилення відповідачем податкових накладних, не спростовують факту господарської операції з поставки товару за вищевказаними видатковими накладними, який підтверджується відвантаженням позивачем даного товару на склад перевізника та отриманням відповідачем даних товарно - матеріальних цінностей.

24.10.2018 р. від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 9898), в яких відповідач зазначає, що підтвердженням поставки товару позивач вважає зареєстровані позивачем в ЄРПН податкові накладні на загальну суму 18 795,67 грн. та наявність документів, які позивач називає товарно-транспортними накладними, від перевізника ТОВ ТК «САТ».
Надані позивачем ТТН №026000667 від 05.02.2018 р. та ТТН №026000702 від 06.02.2018р. відповідач вважає неналежними та недостовірними доказами, до того ж поданими з порушенням вимог встановлених щодо подання доказів сторонами (ч. 2, 4, 8, 9 ст. 80 ГПК України).
У наданій позивачем копії документу, яку позивач називає товарно-транспортною накладною №026000667 від 05.02.2018 р., вказана оголошена цінність товару 700,00 грн., тоді, як за даними позову та відповіді на відзив - позивач вказує, що товар поставлений на суму 12 424,27 грн. (за видатковою накладною №388), що взагалі не відповідає позовним вимогам.
У наданій позивачем копії документу, яку позивач називає товарно-транспортною накладною №026000702 від 06.02.2018 р. вказана оголошена цінність товару 1 000,00 грн., тоді, як за даними позову та відповіді на відзив - позивач стягує 5 309,50 грн. (за видатковою накладною №424).
За видатковими накладними № 388 та № 424, які не можна вважати документами первинного бухгалтерського обліку, складеними в односторонньому порядку самим позивачем - значаться позиції товару Маstісоl DS в кількості 288 шт, Vilamoks LA в кількості 20 шт, VіІрrofen 100 ml в кількості50 шт.
До товарно-транспортних накладних, відповідно до вимог п. 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, позивачем - ТОВ «Біотехімпульс», як видно з документів, що знаходяться в матеріалах справи, не додано будь-якого документу (як товарного розділу), де було б вказано кількість, вартість та найменування товару.
Відповідач у запереченнях також зазначає, що якщо ТТН оформлена невірно, вона не може вважатися належним первинним документом бухгалтерського обліку. Неправильно, невірно оформлена ТТН не може бути належною документальною основою і податкового обліку.
Отже, ТТН №026000667 та №026000702, складені компанією-перевізником ТОВ «ТК «САТ», на які посилається позивач, як на доказ поставки товару відповідачу, не можуть свідчити про поставку товару за видатковими накладними № 388 та № 424 тільки на підставі співпадінь за датами, як зазначає позивач.
У позивача і відповідача відсутні будь-які належним чином складені і підписані первинні документи, що підтверджували б факт поставки товару від позивача відповідачеві на суму 18 795,67 грн. (загальна сума за видатковими накладними №388 та №424).
У запереченнях відповідач зазначив, що реєстрація позивачем податкових накладних на користь відповідача на загальну суму 18 795,67 грн. не може свідчити про реальність поставки товару, оскільки податкова накладна за складом, змістом і метою складання не є первинним документом, підтверджуючим господарську операцію, а є документом податкового обліку, тобто, помилкова реєстрація податкових накладних № 66 від 06.02.2018р, №32 від 05.02.2018р жодним чином не спричиняє виникнення заборгованості ТОВ «Агроветгруп» перед ТОВ «Біотехімпульс».
Реєстрація зазначених податкових накладних не була погоджена відповідачем, жодним чином технічно вплинути на факт реєстрації відповідач не мав змоги.
Відповідач вважає помилково складеними і помилково зареєстрованими в ЄРПН податкові накладні від ТОВ «Біотехімпульс» №32 від 05.02.2018 р. та №66 від 06.02.2018 р., тому вони були відхилені по причині: «відхилено в звязку із відсутністю поставки товару» (відповідно до повідомлення про результат обробки документа) і не включені до складу податкового кредиту ТОВ «Агроветгруп».
Відповідно до матеріалів справи, як зазначено у запереченнях, ТОВ «Біотехімпульс» поставило на користь ТОВ «Агроветгруп» товар, у відповідності до 11 видаткових накладних на загальну суму 85 687,15 грн.
За даними позову ТОВ «Біотехімпульс» не надало жодної ТТН щодо поставки товару на дану суму за 11 видатковими накладними.
Відтак відповідач вважає, що ТТН №026000667 та №026000702 не можуть свідчити про поставку товару за видатковими накладними №388 та №424. Можливо, як зазначає відповідач, це відбулася поставка (допоставка) за видатковими накладними №22, №38, №47, №54, №55, №66, №137, №203, №210, №263, №292 і ТОВ «Агроветгруп» не відомо про поставки товару за видатковими накладними №388 від 05.02.2018 р. та №424 від 06.02.2018 р. від ТОВ «Біотехімпульс» на адресу ТОВ «Агроветгруп».
Відповідач жодного товару за вказаними вище видатковими накладними не отримував, відтак підстави для сплати за непоставлений товар у ТОВ «Агроветгруп» на користь ТОВ «Біотехімпульс» відсутні.
В судовому засіданні 25.10.2018р. представник відповідача проти позову заперечує, просить суд в позові відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме, витрати на професійну правничу допомогу.

25.10.2018р. відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 9965) на підтвердження виконання роботи адвокатом та оплати гонорару ТОВ «Агроветгруп».
Від відповідача надійшло клопотання про дотримання норм ст. 80 ГПК України щодо подання доказів (вх. № 9964 від 25.10.18 р.), в якому відповідач просить суд не приймати до уваги наступні докази:
-Копію ТТН №026000667 від 05.02.2018 р.
-Копію ТТН №026000702 від 06.02.2018 р.
-Копію довіреності ТОВ «Агроветгруп» від 27.12.2017 р.
-Копію податкової накладної №32 від 05.02.2018 р.
-Копію повідомлення від 14.02.2018 р. про отримання податкової накладної №32 від
-Копію повідомлення від 10.09.2018р. про отримання податкової накладної №32 від
-Копію податкової накладної №66 від 06.02.2018 р.
-Копію повідомлення від 14.02.2018 р. про отримання податкової накладної №66 від
-Копію повідомлення від 10.09.2018р. про отримання податкової накладної №66 від 06.02.2018 р. посилаючись, зокрема на те, що позивачем у справі було порушено норми ст. 80 ГПК України, не було обґрунтовано та доведено причини не подання зазначених доказів разом з поданням позовної заяви.
Крім того, відповідач в обґрунтування вищезазначеного клопотання посилається на порушення позивачем ч. 4, ч. 9 ст. 80 ГПК України, п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України.
Представник позивача в судовому засіданні 25.10.2018р. проти клопотання відповідача заперечує.
Суд прийняв до розгляду вищезазначені документи позивача (відмовив в задоволенні клопотання відповідача про дотримання норм ст. 80 ГПК України щодо подання доказів), оскільки в позові позивач не посилався на вищезазначені документи в обґрунтовування позовних вимог, а посилався на первинні документи - видаткові накладні №388 та №424. Тому суд дійшов висновку про прийняття до розгляду та дослідження в судовому засіданні інших первинних документів - ТТН №026000667 та №026000702 для повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.
Крім того, судом прийнято до розгляду інші документи, додані позивачем до відповіді на відзив, оскільки позивач надав суду доказ направлення на адресу відповідача відповіді на відзив.
Судом також враховано, що представник відповідача до початку судового засідання 22.10.2018 р. ознайомився з матеріалами справи, в т.ч. і з вищезазначеними документами.
В судовому засіданні 25.10.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників сторін, суд встановив.
Позивачем відповідачу була здійснена поставка дезінфікуючих засобів (товару) по видатковим накладним, а саме, за видатковою накладною №22 від 03.01.2018 р. на суму 4 560,00 грн., за видатковою накладною №38 від 04.01.2018 р. на суму 4 560,00 грн., за видатковою накладною №47 від 09.01.2018 р. на суму 27 759,12 грн., за видатковою накладною №54 від 09.01.2018р. на суму 4 080,10 грн., за видатковою накладною №55 від 09.01.2018р. на суму 5 155,20 грн., за видатковою накладною № 66 від 10.01.2018р. на суму 6 371,40 грн., за видатковою накладною №137 від 18.01.2018 р. на суму 5 155,00 грн., за видатковою накладною №203 від 23.01.2018 р. на суму 5 864,83 грн., за видатковою накладною №210 від 23.01.2018 р. на суму 4 935,12 грн., за видатковою накладною №263 від 26.01.2018 р. на суму 16 196,40 грн., за видатковою накладною № 292 від 29.01.2018р. на суму 1 049,98 грн. (а.с. 9-14). Всього на загальну суму 85 687,15 грн.
Позивач відповідачу виставив рахунки на оплату вищезазначеного товару: № 32 від 03.01.2018р. на суму 4 560,00 грн., №39 від 04.01.2018р. 4 560,00 грн., № 57 від 09.01.2018р. 4 080,10 грн., № 58 від 09.01.2018р. 5 155,20 грн., № 49 від 05.01.2018р. 27 759,12 грн., № 74 від 10.01.2018р. 6 371,40 грн., № 146 від 17.01.2018р. 5 155,00 грн., № 218 від 23.01.2018р. 5 864,83 грн., № 226 від 23.01.2018р. 4 935,12 грн., № 271 від 26.01.2018р. 16 196,40 грн., № 303 від 29.01.2018р. 1 049, 98 грн.(а.с.73-83).
Відповідач позивачу провів оплату за отриманий товар на суму 85 687,15 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 17-24): № 177 від 10.01.2018р. в сумі 4 560,00 грн., № 179 від 11.01.2018р. 8 640,10 грн., № 193 від 16.01.2018р. 15 155,20 грн., № 207 від 18.01.2018р. 17 759,12 грн., № 242 від 25.01.2018р. 11 526,40 грн., № 260 від 30.01.2018р. 10 799,95 грн., № 278 від 01.02.2018р. 16 196,40 грн., № 300 від 06.02.2018р. 1 049,98 грн.
Позивач зазначає, що ним також був поставлений товар відповідачу за видатковою накладною № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та за видатковою накладною №424 від 06.02.2018 р. на суму 6 371,40 грн. (а.с. 15-16), всього на суму 18 795, 67 грн.
На підтвердження поставки товару відповідачу на суму 18 795, 67 грн. за видатковою накладною № 388 від 05.02.2018р. на суму 12 424,27 грн. та за видатковою накладною №424 від 06.02.2018 р. на суму 6 371,40 грн. відповідач надав товаро - транспортну накладну (накладна на вантаж одержувача) № 026000667 від 06.02.2018р. SAT: маса 17 кг, об'єм 0,0021 м3, вантаж: веттовари з зазначенням тарифу на перевезення в сумі 500,00 грн., оголошеною цінністю - 700,00 грн. з датою видачі вантажу - 06.02.2018р. (а.с.166); товарно - транспортну накладну (накладна на вантаж одержувача) № 026000702 від 06.02.2018р. SAT: маса 11 кг, об'єм 0,027 м3, найменування вантажу - веттовари з зазначенням тарифу на перевезення в сумі 2,00 грн., оголошеною цінністю - 1 000,00 грн. з датою видачі товару - 22.02.2018р. (а.с.167, 175).
На підтвердження факту отримання вищезазначеного товару відповідачем на суму 18 795,67 грн. позивач надав копію довіреності ТОВ «Агроветгруп» від 27.12.2017р., видану ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на отримання вантажу, доставленого ТОВ «ТК»САТ» згідно ТТН, яка дійсна з 01.01.2018 р. по 31.12.2018р. за № 28 від 2017 р.(а.с.168).
Але вищезазначений товар на суму 18 795, 67 грн. відповідач, як зазначає позивач, не оплатив, що змусило останнього звернутись з даним позовом до суду.
Судом також встановлено, що позивачем складено та зареєстровано податкову накладну №7 від 03.01.2018р. на суму 4 560,00 грн. (квитанція від 16.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 26 від 04.01.2018р. 4 560,00 грн. (квитанція від 16.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 52 від 09.01.2018р. 4 080,10 грн. (квитанція від 17.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 53 від 09.01.2018р. 5 155,20 грн. (квитанція від 17.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 50 від 09.01.2018р. 27 759,12 грн. (квитанція від 17.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 63 від 10.01.2018р. 6 371,40 грн. (квитанція від 17.01.2018р до податкової накладної), податкову накладну № 155 від 18.01.2018р. 5 155,00 грн. (квитанція від 26.01.2018р до податкової накладної), податкову накладну № 211 від 23.01.2018р. 4 935,12 грн. (квитанція від 30.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 210 від 23.01.2018р. 5 864,83 грн. (квитанція від 30.01.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 286 від 26.01.2018р. 16 196,40 грн. (квитанція від 02.02.2018р. до податкової накладної), податкову накладну № 302 від 29.01.2018р. 1 049,98 грн. (квитанція від 05.02.2018р. до податкової накладної). Всього за поставлений товар на загальну суму 85 687,15 грн.(а.с.101-122)
Податкові накладні № 32 від 05.02.2018р. на суму 12 4274,27 грн. та №66 від 06.02.2018р. на суму 6 371,40 грн. (на загальну суму 18 795, 67 грн.), складені позивачем, відхилені відповідачем в зв'язку з відсутністю поставки товару (а.с. 123-126).
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Відповідно ч.1, ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.
Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно ч.1, ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до 11 видаткових накладних позивач відповідачу здійснив поставку товару ветеринарні засоби на суму 85 687,15 грн.: за №22 від 03.01.2018 р. на суму 4 560,00 грн., за №38 від 04.01.2018 р. - 4 560,00 грн., за №47 від 09.01.2018 р. - 27 759,12 грн., за №54 від 09.01.2018р. - 4 080,10 грн., за №55 від 09.01.2018р. - 5 155,20 грн., за № 66 від 10.01.2018р. - 6 371,40 грн., за №137 від 18.01.2018 р. - 5 155,00 грн., за №203 від 23.01.2018 р. - 5 864,83 грн., за №210 від 23.01.2018 р. - 4 935,12 грн., за №263 від 26.01.2018 р. - 16 196,40 грн., за № 292 від 29.01.2018р. - 1 049,98 грн.
Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» факт отримання товару від продавця до покупця повинен підтверджуватися первинним документом. Це може бути специфікація, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:
господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства;
первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:
-назву документа (форми);
-дату складання;
-назву підприємства, від імені якого складено документ;
-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
-посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
-особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні господарської операції.
Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджене Наказом №88 від 24.05.1995 р. Міністерства фінансів України визначає:
« 2.4. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
2.5. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно - матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
2.15. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників».
Видаткові накладні №388 від 05.02.2018 р. на суму 12 424,27 грн. та №424 від 06.02.2018 р. на суму 6 371,40 грн. не містять відмітки про отримання товару ТОВ «Агроветгруп» (без підпису, а також не містять відбитку печатки одержувача товару). В матеріалах справи також відсутні рахунки, виписані позивачем, які б стосувалися даних поставок товару, а також докази направлення даних вищезазначених видаткових накладних на адресу відповідача для підпису.
Таким чином, видаткові накладні №388 від 05.02.2018 р. на суму 12 424,27 грн. та №424 від 06.02.2018 р. на суму 6 371,40 грн. не є належними доказами поставки позивачем товару відповідачу.
У наданій позивачем копії документу - товарно-транспортній накладній №026000667 від 05.02.2018 р., вказана оголошена цінність товару 700,00 грн., тоді, як за даними позову та відповіді на відзив позивач вказує, що товар поставлений на суму 12 424,27 грн. (за видатковою накладною №388).
У наданій позивачем копії документу - товарно-транспортній накладній №026000702 від 06.02.2018 р. вказана оголошена цінність товару 1 000,00 грн., тоді, як за даними позову та відповіді на відзив позивач просить стягнути 6 371,40 грн. (за видатковою накладною №424).
Відповідно до пунктів 11.5 - 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р. (далі Правила):
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п.11.5 Правил).
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (п. 11.6 Правил).
Відповідно до п.11.7 Правил у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).
У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником (п. 11.7 Правил)
За видатковими накладними № 388 та № 424 значаться позиції товару Маstісоl DS в кількості 288 шт, Vilamoks LA в кількості 20 шт, VіІрrofen 100 ml в кількості50 шт.
До товарно-транспортних накладних, всупереч вимогам п. 11.7 Правил, позивачем не додано будь-якого документу, де було б вказано кількість, вартість та найменування товару.
Крім того, у товарно-транспортних накладних №026000667 від 05.02.2018 р. та №026000702 від 06.02.2018 р. відсутня будь-яка відмітка з посиланням на видаткові накладні №388 від 05.02.2018 р. на суму 12 424,27 грн. та №424 від 06.02.2018 р. на суму 6 371,40 грн.
За таких обставин, ТТН №026000667 та №026000702, складені компанією-перевізником ТОВ «ТК «САТ», на які посилається позивач, як на доказ поставки товару відповідачу, не можуть свідчити про поставку товару відповідачу за видатковими накладними № 388 та № 424, оскільки не є належними доказами.
Таким чином, оскільки 11 видаткових накладних за період з 03.01.2018 р. по 29.01.2018 р. належним чином складені і підписані відповідачем, суд дійшов висновку, що позивач за період з 03.01.2018 р. по 29.01.2018 р. поставив відповідачу товар за видатковими накладними на загальну суму 85 687,15 грн.
Відповідач оплатив отриманий товар повністю в сумі 85 687,15 грн.
Посилання позивача на існування у відповідача боргу перед позивачем в сумі 18 795,67 грн. суд вважає безпідставним, оскільки позивачем не підтверджено факту поставки товару від позивача відповідачеві на суму 18 795,67 грн. (загальна сума за видатковими накладними №388 та №424), оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належним чином складені і підписані первинні документи, що підтверджували б факт вищезазначеної поставки.
Реєстрація позивачем податкових накладних на користь відповідача на загальну суму 18 795,67 грн. також не свідчить про факт поставки товару і виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки податкова накладна за складом, змістом і метою складання не є первинним документом, підтверджуючим господарську операцію, а є документом податкового обліку відповідно до Податкового Кодексу України.
Крім того, згідно ст. 200-1.1. Податкового Кодексу України «Система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних...».
Таким чином, реєстрація податкових накладних здійснюється постачальником (позивачем) та не залежить від покупця (відповідача).
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач належними доказами не довів факту поставки відповідачу товару по видатковим накладним № 388 від 05.02.2018р. та № 424 від 06.02.2018р. на суму 18 795,67 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 795,67 грн. боргу по видатковим накладним № 388 від 05.02.2018р. та № 424 від 06.02.2018р., 3% річних в сумі 262,62 грн. є необґрунтованими, безпідставними і задоволенню не підлягають.

Судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, з огляду на наступне.
В порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України відповідач звернувся до суду з заявою та клопотаннями про стягнення з позивача судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в сумі 7 000,00 грн.
При вирішенні питання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним.
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 126 ГПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроветгруп» (Клієнт по Договору) та Адвокатом ОСОБА_2 (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1503 від 13.01.2016 року, копія свідоцтва в матеріалах справи, а.с.57), 11 вересня 2018 року був укладений Договір про надання правової допомоги (копія договору в матеріалах справи, а.с.58).
Відповідно до умов цього договору Адвокат повинен надати усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які повязані чи можуть бути повязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
В Додатку № 1 від 11.09.2018 р. до Договору про надання правової допомоги від 11.09.2018р., сторони визначили перелік послуг, що зобовязується надати адвокат та термін їх виконання (копія додатку №1 до договору в матеріалах справи, а.с.140).
В Додатку № 2 від 11.09.2018 р. до Договору про надання правової допомоги від 11.09.2018р., визначений Попередній розрахунок вартості послуг та роботи адвоката ОСОБА_2, в тому числі, зазначено зміст витраченого часу, кількість годин та розмір грошової винагороди (гонорару) адвоката (копія додатку №2 до договору в матеріалах справи, а.с.141).
Також в підтвердження відшкодування коштів на професійну правничу допомогу відповідач надав:
- Акти виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до яких сторони визнають та підтверджують те, що адвокатом ОСОБА_2 були проведені (надані) послуги, а відповідачем у справі - ТОВ «Агроветгруп» вказані послуги (роботи) були прийняті: від 18.09.2018р. на загальну суму 4 750,00 грн., від 27.09.2018р. на суму 2 250,00 грн. У вказаних Актах сторони підтверджують, що претензій одна до одної не мають (копії актів додаються), а отже, адвокат отримав гонорар (винагороду) в розмірі 7 000,00 грн. за надані відповідні послуги, вказані в даних Актах;
- Видаткові касові ордери (типова форма №КО-2) від 18.09.2018 р. на загальну суму 4 750,00 грн., від 27.09.2018р. на суму 2 250,00 грн., згідно яких видало головному бухгалтеру ТОВ «Агроветгруп» ОСОБА_5 грошові кошти на вказану суму за вказаною підставою (оплата правової допомоги адвокату ОСОБА_2 згідно квитанції №14 від 18.09.2018 р., Договору про надання правової допомоги від 11.09.2018р., Акту від 18.09.2018р.; згідно квитанції №16 від 27.09.2018 р., Договору про надання правової допомоги від 11.09.2018р., Акту від 27.09.2018р.);
- Складені бухгалтером ТОВ «Агроветгруп» ОСОБА_6 Звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 39 від 18.09.2018р., № 40 від 27.09.2018р.;
- квитанції ТОВ «Агроветгруп» № 14 від 18.09.2018р. на суму 4 750,00 грн., № 16 від 27.09.2018р. на суму 2 250,00 грн. про сплату відповідачем адвокату ОСОБА_2 вищезазначених грошових коштів.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Згідно розділу 2 Рекомендацій Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури щодо оподаткування адвокатських об'єднань та адвокатів, як самозайнятих осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, затверджених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури від 18 березня 2011 року №УІ/4-97 та норм діючого законодавства, вбачається, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою у значенні ст. 3 Господарського кодексу України, а адвокат не є суб'єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність.
Особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокати, підпадають під визначення поняття самозайнятої особи.
У відповідності до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до п.п.4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої сторонами домовленості.
Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.
Враховуючи те, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, ТОВ «Агроветгруп» сплачено грошову винагороду (гонорар) адвокату ОСОБА_2, що підтверджується вказаними вище документами, позивач не заявляв клопотання в порядку ч.ч.5, 6 ст. 126 ГПК України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокату, суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України стягнути з позивача ТОВ «Біотехімпульс» на користь ТОВ «Агроветгруп» витрати, понесені відповідачем на оплату послуг адвоката (професійну правничу допомогу) в розмірі 7 000,00 грн.
Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762, 00 грн. відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
1. В позові відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повне рішення складено 02.11.2018р.
Суддя Солодюк О.В.