ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2018

Справа № 910/10876/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д.Галицького, 27; ідентифікаційний код 36598008)

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівсткий бульвар,7; ідентифікаційний код 22599262)

про стягнення 70 515, 87 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 70 515 грн. 87 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв’язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 70515 грн. 87 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 відкрито провадження у справі №910/10876/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

11.09.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідача вказав на те, що позивачем при визначенні суми боргу не було враховано здійснений відповідачем платіж у розмірі 3204 грн. 37 коп. від 26.09.2014, у зв’язку з чим відповідач просив суд відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" в частині стягнення 3 204 грн. 37 коп.

Відповіді на відзив позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (замовник) укладено Договір про надання послуг №О-01/WRIVRIV0782/210813, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання прийняти контейнери з обладнанням та антенно-фідерні пристрої базових станцій замовника (надалі – БС), розмістити їх у погодженому замовником місці та власними силами і на власний ризик надавати комплекс послуг з утримання БС замовника, спрямованих на підтримку цілісності і справності елементів БС та забезпеченням нормального її функціонування.

Відповідно до п. 1.2 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 місце встановлення обладнання, визначене сторонами, знаходиться за адресами: м. Рівне, вул. будівельників, 8 (частина цегляної димової труби для розміщення антенно-фідерного улаштування та частини її фундаментна для встановлення контейнера з обладнанням).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 7.1. Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 строк дії договору – з 21.08.2013 до 31.12.2013 з можливістю подальшої пролонгації на наступний календарний рік. За один місяць до закінчення дії договору сторона, яка бажає припинити його дію або змінити умови договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не буде зроблене, договір вважається продовженим на вказаний термін.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення однією стороною договору іншу сторону про намір розірвати договір, суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період (з урахуванням умов п. 7.1 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013).

Судом встановлено, що за актом встановлення обладнання від 21.08.2013 виконавець (позивач) передав, а замовник (відповідач) прийняв погоджене сторонами місце для встановлення телекомунікаційного обладнання стільникового зв’язку, яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Будівельників, буд. 8 (частини димової труби для розміщення антенно-фідерного улаштування та частини її фундаменту для встановлення контейнеру з обладнанням).

Відповідно до п. 3.3. Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 нарахування плати за послуги починається з дати підписання акту встановлення обладнання.

Таким чином, оскільки акт встановлення обладнання за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 підписаний сторонами 21.08.2013, з 21.08.2013 відповідач зобов’язаний сплачувати позивачу плату у розмірі та на умовах, визначеними вказаним договором.

Згідно з п. 3.1. Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 загальна місячна плата за надані послуги складає 3000 грн. 00 коп.

Протоколом погодження договірної ціни від 21.08.2013 до Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 сторони погодили, що загальна місячна плата за надані послуги складає 3000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.2 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 виконавець має право коригувати розмір місячної плати у відповідності до офіційного індексу інфляції за попередній місяць. Розмір місячної плати, зазначений у п. 3.1, є базовим на 01.08.2013.

Судом встановлено, що за травень 2014 року позивачем було нараховано відповідачу плату за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 у розмірі 3204 грн. 37 коп., за грудень 2014 року – плату у розмірі 3651 грн. 30 коп., за січень 2015 року – плату у розмірі 3760 грн. 80 коп., за лютий 2015 року – плату у розмірі 3877 грн. 50 коп., за березень 2015 року – плату у розмірі 4083 грн. 00 коп., за квітень 2015 року – плату у розмірі 4524 грн. 00 коп., за травень 2015 року – плату у розмірі 5157 грн. 30 коп., за червень 2015 року – плату у розмірі 5270 грн. 70 коп., за липень 2015 року – плату у розмірі 5292 грн. 00 коп., за серпень 2015 року – плату у розмірі 5238 грн. 90 коп., за вересень 2015 року – плату у розмірі 5197 грн. 20 коп., за жовтень 2015 року – плату у розмірі 5316 грн. 60 коп., за листопад 2015 року - плату у розмірі 5247 грн. 60 коп., за грудень 2015 року – плату у розмірі 5352 грн. 30 коп., за січень 2016 року – плату у розмірі 5 352 грн. 30 коп.

Вказані розміри здійснених позивачем нарахувань відображені в картці рахунку, долученій позивачем до позовної заяви, та в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) за травень 2014 року та за період з грудня 2014 року по січень 2016 року, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за травень 2014 року та за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2016 року на суму 5253 грн. 30 коп., яка б містила підписи уповноваженої особи відповідача та відбиток печатки Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України".

У позовній заяві позивач пояснив, що він направляв на адресу відповідача акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2016 року на суму 5 253 грн. 30 коп. для підписання. Однак, відповідачем не було повернуто позивачу підписаний акт надання послуг за січень 2016 року.

Суд зазначає, що складання акту надання послуг не є підставою для виникнення між сторонами зобов’язальних правовідносин у даному випадку, оскільки правовідносини виникають саме з Договору та з факту надання таких послуг позивачем.

Тобто, обов’язок відповідача оплатити позивачу вартість наданих послуг виникає саме з факту надання таких послуг, та не залежить від складання акту надання послуг (підписання його відповідачем), який по суті є документом, який фіксує господарську операцію відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи характер послуг, які надаються позивачем, такі послуги характеризуються постійним та непереривним характером їх надання позивачу протягом певного періоду, а саме з моменту підписання між сторонами акту встановлення обладнання та до моменту демонтування обладнання відповідача з місця, де було встановлено обладнання (якщо іншого моменту припинення нарахування плати не погоджений сторонами).

Таким чином, позивач має право нараховувати плату саме до моменту демонтування обладнання відповідача з місця, де було встановлено обладнання (якщо іншого моменту припинення нарахування плати не погоджений сторонами), та у розмірі, визначеному відповідно до умов Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів припинення надання позивачем послуг у січні 2016 року, відповідач зобов’язаний їх оплатити у розмірі та порядку, визначеними Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013.

Як встановлено судом, за січень 2016 року позивачем було нараховано відповідачу плату у розмірі 5352 грн. 30 коп., що відображено у картці рахунку та акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2016 року.

Суд вважає визначену позивачем суму плати обґрунтованою, так як вона нарахована з урахуванням умов п.п. 3.1 та 3.2 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013, зокрема базовий розмір плати у сумі 3000 грн. 00 коп. (станом на 01.08.2013) проіндексований на індекси інфляції.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо місячних розмірів плати, визначених позивачем за спірний період.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за травень 2014 року та за період з грудня 2014 року по січень 2016 року позивачем були надані послуги на загальну суму 70 525 грн. 87 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.4 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем оплати, виконавець надає замовнику всі рахунки на повний обсяг обумовлених договором платежів за минулий місяць, разом з податковою накладною та актом наданих послуг.

Відповідно до п. 3.5 Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 замовник здійснює оплату згідно з рахунком виконавця протягом 3-х банківських днів з моменту його отримання шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця. Якщо замовник отримав рахунок виконавця пізніше строку, зазначеного у п. 3.4 договору, термін оплати продовжується на строк такої затримки.

Доказів здійснення оплати за послуги, надані позивачем у період з грудня 2014 року по січень 2016 року, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на те, що ним було у повному обсязі оплачено послуги, надані позивачем у травні 2014 року на суму 3204 грн. 37 коп., однак вказаний платіж не був врахований позивачем при визначенні суми боргу.

Так, судом встановлено, що 26.09.2014 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3204 грн. 37 коп., що підтверджується платіжним дорученням №XLE1800077 від 26.09.2014 на суму 3204 грн. 37 коп. (отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"; код отримувача – 36598008; рахунок отримувача – 0040; призначення платежу – плата за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 відповідно до Договору №О-01/WRIVRIV0782/010813 від 21.08.2013), копія якого долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Враховуючи, що позивачем було вказано чітке призначення платежу (реквізити договору та період надання послуг), вказана оплата повинна була бути врахована в оплату послуг, наданих позивачем за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 у травні 2014 року.

Однак, вказаний платіж не відображений у картці рахунку, долученій позивачем до позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав свій обов’язок з оплати послуг, наданих позивачем у травні 2014 року, у повному обсязі, з огляду на що відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 3204 грн. 37 коп. (за травень 2014 року).

Позивачем відповіді на відзив суду не надано, вказаних обставин не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" суми боргу у розмірі 3 204 грн. 37 коп.

При цьому, судом встановлено (відповідно до інформації, наведеної позивачем у картці рахунку), що станом на грудень 2014 року у відповідача існувала переплата у розмірі 10 грн. 00 коп., так як відповідач 04.02.2014 сплатив грошові кошти у розмірі 5 998 грн. 00 коп. за листопад та грудень 2013 року, тоді як загальна сума, яка підлягала сплаті, становила 5 988 грн. 00 коп. (2 991,00 грн. + 2 997,00 грн. = 5 988,00 грн.).

Судом встановлено, що листом №16/ЗТУ/012 від 25.01.2016 відповідач звернувся до позивача та повідомив, що у зв’язку з майбутньою оптимізацією мережі Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" має наміри демонтувати телекомунікаційне обладнання. Крім того, вказаним листом відповідач визнав заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 201 954 грн. 50 коп. (за договорами, укладеними між сторонами, в тому числі за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013).

Судом встановлено, що 01.02.2016 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013, в якій сторони зазначили, що замовник зобов’язується погасити наявну заборгованість перед виконавцем до 01.07.2016; замовник зобов’язується демонтувати обладнання до 26.02.2016; виконавець зобов’язується припинити нарахування за надання послуг з 01.02.2016.

Крім того, у п. 4 вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди розірвати Договір №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 після повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Доказів сплати заборгованості за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 у розмірі 67 311 грн. 50 коп. як до 01.07.2016 (у строк, встановлений сторонами у додатковій угоді), так і станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" за Договором №О-01/WRIVRIV0782/210813 від 21.08.2013 у розмірі 67 311 грн. 50 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв’язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 70 515 грн. 87 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 67 311 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27; ідентифікаційний код: 36598008) грошові кошти у розмірі 67311 (шістдесят сім тисяч триста одинадцять) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 93 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.10.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов