ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2018

Справа № 910/10874/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д.Галицького, 27; ідентифікаційний код 36598008)

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівсткий бульвар,7; ідентифікаційний код 22599262)

про стягнення 67 321, 50 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 67 321, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що на сьогоднішній день відповідач не виконав свої договірні зобов’язання в повному обсязі, зокрема, відмовляється здійснювати оплату за отримані послуги. А тому, як про це зазначає позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме невиконання договору № О-01/W RIV RIV0758/010813 в останнього утворилась заборгованість в сумі 67 321, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/10874/18, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 20.08.2018 п’ятнадцятиденний строк, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 764, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/10874/18, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/10874/18 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (замовник) укладено договір про надання послуг № О-01/W RIV RIV0758/010813 за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання прийняти контейнер з обладнанням та антенно-фідерні пристрої базової станції замовника (далі в тексті договору "БС"), розмістити її у погодженому з замовником місці та власними силами і на власний ризик надавати комплекс послуг з утримання "БС" замовника, спрямованих на підтримку цілісності і справності елементів "БС" та забезпечення нормального її функціонування. (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що місце встановлення обладнання знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 60-Б (частина цегляної димової труби для розміщення антенно-фідерного улаштування та частина їх фундаментів для встановлення контейнерів з обладнанням).

Згідно з п. 1.5. договору, погодження місця встановлення оформлюється актом погодження місця встановлення обладнання. З моменту встановлення обладнання оформлюється акт встановлення обладнання на обслуговування з переліком обладнання. Акт встановлення обладнання на обслуговування підписується обома сторонами і є невід’ємною частиною договору. Припинення розміщення обладнання вважається таки, що відбулося, після підписання двостороннього акту приймання-передачі.

Загальна місячна плата за надані послуги складає 3 000, 00 грн. (три тисячі гривень), у т.ч. ПДВ у сумі 500, 00 грн. (п’ятсот гривень), (Додаток № 4 - Протокол погодження договірної ціни). (п.3.1. договору).

Відповідно до п. 3.3. та п. 3.4. договору нарахування плати за послуги починається з дати підписання акту встановлення обладнання.

Щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем оплати, виконавець надає замовнику всі рахунки на повний обсяг обумовлених договором платежів за минулий місяць, разом з податковою накладною та актом наданих послуг.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що замовник здійснює оплату згідно рахунку виконавця протягом 3-ох банківських днів з моменту його отримання, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця. Якщо замовник отримав рахунок виконавця пізніше строку, зазначеного у п. 3.4. договору термін оплати продовжується на строк такої затримки.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку несвоєчасної оплати рахунків замовником, він сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від заборгованої суми за кожний день прострочення.

Строк дії договору з 01 серпня 2013 року до 31.12.2013 року з можливістю подальшої пролонгації на наступний календарний рік. (п. 7.1. договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 21.08.2013 між сторонами було підписано акт встановлення обладнання за договором № О-01/W RIV RIV0758/010813 від 01.08.2013, за яким на виконання умов даного договору, виконавець передав, а замовник прийняв місце для встановлення телекомунікаційного обладнання стільникового зв’язку, яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 60-Б (частини цегляних димових труб для розміщення антенно-фідерного улаштування та частини їх фундаментів для встановлення контейнерів з обладнання). Даний акт від 21.08.2013 є додатком № 3 до договору.

Факт надання послуг підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), крім того, позивач вказує, що два примірники актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за січень 2016, направлялися ним на адресу відповідача, однак підписані відповідачем акти так і не повернулися відповідачу.

25.01.2016 відповідач звертався до позивача з листом вих. № 16/ЗТУ/012, в якому відповідач визнає непогашену заборгованість у сумі 201 954, 50 грн., та зобов’язав виконати грошове зобов’язання відповідно до акту звірки взаєморозрахунків до 01.07.2016.

Крім того, 01.02.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про розірвання договору про надання послуг № О-01/W RIV RIV0758/010813 від 01.08.2013.

Пунктом 1 даної додаткової угоди передбачено, що замовник зобов’язується погасити наявну заборгованість перед виконавцем до 01.07.2016.

Разом з тим, п. 4 додаткової угоди № 1 закріплено, що договір про надання послуг № О-01/W RIV RIV0758/010813 від 01.08.2013 розірвано за взаємною згодою сторін після повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день відповідач не виконав свої зобов’язання в повному обсязі, а тому внаслідок неправомірних дій останнього станом на 30.07.2018 за ним обліковується заборгованість в розмірі 67 321, 50 грн.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № О-01/WRIV RIV0758/010813 від 01.08.2013 про надання послуг з охорони об’єкти власності, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків , зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.4. договору щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем оплати, виконавець надає замовнику всі рахунки на повний обсяг обумовлених договором платежів за минулий місяць, разом з податковою накладною та актом наданих послуг.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що замовник здійснює оплату згідно рахунку виконавця протягом 3-ох банківських днів з моменту його отримання, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця. Якщо замовник отримав рахунок виконавця пізніше строку, зазначеного у п. 3.4. договору термін оплати продовжується на строк такої затримки.

Відповідно до п.п. 2.2.4 договору замовник зобов’язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати встановлені договором платежі.

Суд вказує, що на виконання умов договору сторонами 01.08.2013 було підписано та скріплено печатками акт погодження місяця встановлення обладнання, відповідно до якого сторони погодили місце встановлення, яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 60-Б (частини цегляних димових труб для розміщення антенно-фідерного улаштування та частини їх фундаментів для встановлення контейнерів з обладнання).

Крім того, згідно з актами встановлення обладнання від 01.08.2013 та 21.08.2013, які підписаними та скріпленими печатками сторін, позивачем належним чином були надані послуги відповідно до п. 1.1. договору, а саме виконавець передав, а замовник прийняв погоджене сторонами місце для встановлення обладнання стільникового зв’язку, яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 60-Б (частини цегляних димових труб для розміщення антенно-фідерного улаштування та частини їх фундаментів для встановлення контейнерів з обладнання).

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку передбаченому п. 3.4. договору позивачем були виставлені наступні акти наданих послуг (суми вказані з урахуванням ПДВ), за якими у відповідача існує заборгованість: № ТО-0000087 на суму 3 760, 80 грн., № ТО-0000290 на суму 3 877,50 грн., № ТО-0000535 на суму 4 083, 00 грн., № ТО-0000740 на суму 4 524, 00 грн. , № ТО-0000965 на суму 5 157, 30 грн., № ТО-00001207 на суму 5 270, 70 грн., № ТО-0001462 на суму 5 292, 00 грн., № ТО-0001832 на суму 5 238, 90 грн., № ТО-0002151 на суму 5 197, 20 грн., № ТО-0002663 на суму 5 316, 60 грн., № ТО-0003652 на суму 5 247, 60 грн., № ТО-0000008 на суму 5 352, 30 грн., № ТО-0000114 на суму 5 352, 30 грн.

Суд вказує, що зазначені вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані представниками сторін та скріплені печатками, що тим самим підтверджує факт того, що послуги за договором були надані позивачем та прийняті без зауважень та претензій відповідачем.

Згідно, наявної в матеріалах справи картки рахунку № 361 по даному договору, позивачем були надані послуги на загальну суму в розмірі 116 248, 57 грн., а відповідачем оплачено лише частину отриманих ним послуг, а саме, в розмірі 48 927, 07 грн., а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 67 321, 50 грн.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що відповідач визнає існуючу заборгованість перед позивачем в тому числі за договором № О-01/WRIV RIV0758/010813 від 01.08.2013 про надання послуг в розмірі 67 321, 50 грн., що підтверджується актом звіряння станом на 31.01.2016, який підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Крім того, доказом визнання відповідачем свого боргу щодо сплати за отримані послуги є лист відповідача № 16/ЗТУ/012 від 25.01.2016 та додаткова угода № 1 до договору, якою відповідач зобов’язується погасити наявну заборгованість перед виконавцем до 01.07.2016.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином виконував умови договору та надавав відповідачу відповідні послуги передбачені умовами договору, а саме, його п. 1.1, однак, відповідач зі свого боку не виконав належним чином своїх зобов’язання щодо оплати за отримані послуги.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосується предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов’язання, в тому числі зауважень щодо наданих позивачем послуг та не спростував заявлених позовних вимог, що у свою чергу було встановлено судом, у зв’язку з чим, відповідач ж таким, що порушив свої зобов’язання обумовлені договором № О-01/WRIV RIV0758/010813 від 01.08.2013 щодо здійснення оплати за отримані послуги, а відтак вимога позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 61 321, 50 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" задовольнити.

2.          Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівсткий бульвар,7; ідентифікаційний код 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д.Галицького, 27; ідентифікаційний код 36598008) заборгованість в розмірі 67 321 (шістдесят сім тисяч триста двадцять одна) грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

3.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.10.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов