РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2018Справа № 910/8123/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні позивача: Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ

про стягнення 134 110,56 грн, -

За участю представників:

від позивача: Цимбаліст В.В.

від відповідача: Косовська М.Л.

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплутація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» про стягнення 144 110,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором № 1851 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.04.2015 в частині сплати орендної плати в сумі 131 157,80 грн та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн, що стало підставою для нарахування пені в сумі 8 729,88 грн, інфляційних втрат в сумі 677,11 грн. та 3% річних в сумі 731,62 грн, а всього 144 110,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Матеріали справи свідчать, що ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.06.2018 було вручено відповідачу 02.07.2018. 04.07.2018 відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яка обґрунтована складністю розрахунків суми заборгованості, яка заявлена до стягнення.

09.07.2018 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості в сумі 10 000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Таким чином, позивач скористався своїм процесуальним правом на зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим судом розглядається справа про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 134 110,56 грн, з яких: 121 157,80 грн - заборгованість з орендної плати, 2 814,15 грн - заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 8 729,88 грн - пеня, 677,11 грн - інфляційні втрати, 731,62 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018, зважаючи на письмові пояснення відповідача та з метою недопущення процесуальних прав останнього, вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 08.08.2018.

31.07.2018 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказав на необґрунтованість здійснених позивачем розрахунків суми заборгованості. На думку відповідача, останній належним чином сплачував орендну плату, а позивачем не може одноособово змінювати розмір орендної плати.

06.08.2018 відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було обґрунтоване неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

08.08.2018 судом відкладено підготовче судове засідання на 05.09.2018, запропоновано учасникам справи скласти акт звірки взаємних розрахунків та подати його до суду в строк до 29.08.2018. В порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України відповідачу направлено ухвалу про виклик у судове засідання.

22.08.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що протягом дії договору відповідач дійсно сплачував орендну плату, однак не в повному обсязі. На спростування тверджень відповідача про незмінюваність розміру орендної плати позивач вказав, що 03.04.2015 та 12.02.2016 сторонами були підписані додаткові угоди, якими змінювався розмір орендної плати.

Також 22.08.2018 та 28.08.2018 позивач подав до суду заяви про зменшення позовних вимог, які обґрунтовані здійсненими відповідачем частковими оплатами існуючої заборгованості. Вказані заяви не були прийняті судом до розгляду як такі, що не відповідають вимогам статей 46, 162, 163 Господарського процесуального кодексу України.

03.09.2018 відповідач подав до суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

05.09.2018 судом відкладено підготовче судове засідання на 26.09.2018. В порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України відповідачу направлено ухвалу про виклик у судове засідання.

25.09.2018 позивачем подано до суду додаткові письмові пояснення по справі, в яких обґрунтовано розмір заявленої до стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2018.

У судове засідання 17.10.2018 представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову надав заперечення з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. При цьому, належне повідомлення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дату, час та місце розгляду справи підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 484.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

У судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення представників учасників справи, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

03.04.2015 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство) укладено договір № 1851 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір).

Згідно з п. п. 1.1, 2.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 20.11.2014 № 390/390 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вулиця Юри Гната, будинок № 7 літера А, загальною площею 393,40 кв. м, для торгівлі товарами дитячого асортименту.

Відповідно до пункту 3.1 Договору (в редакції договору №1 від 12.02.2016) за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати за грудень 2014 року становить 16 777,25 грн.

Відповідно до пункту 3.1 Договору (в редакції договору №1 від 12.02.2016 про внесення змін до Договору) з 13.01.2016 за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розмір якої згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, за січень 2016 року становить 31 767,47 грн.

У пункті 3.2 Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Як передбачено у пункті 3.3 Договору , крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за грудень 2014 року складає 1 015,02 грн.

Відповідно до пункту 3.3 Договору (в редакції договору №1 від 12.02.2016 про внесення змін до Договору) з 01.01.2016 крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, яка за січень 2016 року складає 1 509,60 грн.

Додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою та компенсацією витрат підприємства за користування земельною ділянкою (п. 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.6 Договору орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Строк дії Договору сторонами встановлено з 03.04.2015 по 01.04.2018 (п. 9.1 Договору).

У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору (п. 9.7 Договору).

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в користування об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 03.04.2015.

23.07.2018 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» укладено договір № 1851-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору від 03.04.2015 № 1851).

Спір у даній справі виник у зв'язку із наявністю підстав, як вказує позивач, для стягнення з відповідача орендної плати за договором від 03.04.2015 № 1851 в сумі 121 157,80 грн., а також компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, та відповідні заперечення відповідача, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором оренди комунального майна, який підпадає під правове регулювання статей 759-786 Цивільного кодексу України, статей 283-287 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму .

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі від 03.04.2015) підтверджується факт прийняття відповідачем в користування об'єкта оренди за Договором у спірний період по червень 2018 року.

При цьому, на теперішній час відповідач об'єкт не повернув, а продовжує користуватись орендованим майном на підставі договору № 1851-1 від 23.07.2018 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору від 03.04.2015 № 1851).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотною умовою договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Як зазначалось судом, у пункті 3.1 Договору у первісній редакції сторони визначили, що орендна плата, розрахунок якої здійснено на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250, за грудень 2014 року становить 16 777,25 грн.

У період з січня по грудень 2015 року орендна плата нараховувалась з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць відповідно до положень пункту 3.2 Договору.

Надалі, у зв'язку зі зміною цільового призначення об'єкта оренди, сторонами було укладено договір №1 від 12.02.2016 про внесення змін до Договору, яким змінено розмір орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 6.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (далі - Положення), орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати та її розмір, визначені згідно з цим Положенням, зазначаються у договорі оренди. Початок нарахування орендної плати та інших платежів, пов'язаних з орендою майна, починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди, який підписується орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. Нарахування орендної плати припиняється у разі припинення договору оренди з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди орендарем та підприємством-балансоутримувачем.

Розмір орендної плати визначається: у разі передачі в оренду майна на конкурсних засадах відповідно до конкурсних пропозицій переможця конкурсу на право оренди; в інших випадках згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (пункт 6.2 Положення).

Пунктом 6.3 Положення визначено, що підприємства-балансоутримувачі є отримувачами орендної плати. Пропорції розподілу між бюджетом міста Києва і підприємством-балансоутримувачем визначаються бюджетом міста Києва на відповідний рік. Частина орендної плати, що підлягає перерахуванню до бюджету міста Києва, розраховується від суми отриманої підприємством-балансоутримувачем орендної плати.

При цьому, пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 (у первісній редакції, яка діяла на дату укладення договору № 1 від 12.02.2016) було встановлено, що для об'єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50 % встановленого обсягу, крім ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики, та орендної плати, визначеної за результатами конкурсу на 1 рік з дати набрання чинності цим рішенням.

Як зазначалось судом, у пункті 3.1 Договору (в редакції договору № 1 від 12.02.2016) було передбачено, що орендну плату визначено на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди січень 2016 року - 31 767,47 грн. Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 орендна плата до 14.07.2016 становила з січня 2016 року - 15 883,72 грн.

З 15.07.2016 орендна плата нараховувалась у повному обсязі (31 767,47 грн) з урахуванням індексу інфляції, як це передбачено у пункті 3.2 Договору та положеннями Методики.

29.07.2016 набрала чинності нова редакція пункту 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, якою передбачено, що до 01.07.2017, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, для об'єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50 % встановленого обсягу, крім: ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики (за винятком банків), погодинної орендної плати відповідно до пункту 6 Методики і орендної плати, визначеної за результатами конкурсу.

Тобто, з 29.07.2016 по 01.07.2017 застосовувалась пільгова орендна ставка у розмірі 50 % встановленого обсягу орендної плати на підставі відповідного додаткового договору.

14.07.2017 набрала чинності нова редакція пункту 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, якою передбачено, що до 31.10.2017, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, для об'єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50 % встановленого обсягу, крім: ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики (за винятком банків), погодинної орендної плати відповідно до пункту 6 Методики і орендної плати, визначеної за результатами конкурсу.

Тобто, з 14.07.2017 по 31.10.2017 застосовувалась пільгова орендна ставка у розмірі 50 % встановленого обсягу орендної плати.

Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 в редакції від 09.11.2017 з 01.11.2017 до 01.03.2018, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, для об'єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50 % встановленого обсягу, крім ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики (за винятком банків), погодинної орендної плати відповідно до пункту 6 Методики і орендної плати, визначеної за результатами конкурсу.

Тобто, з 01.11.2017 по 01.03.2018 застосовувалась пільгова орендна ставка у розмірі 50 % встановленого обсягу орендної плати.

З березня 2018 року орендна плата нараховувалась у повному розмірі з урахуванням індексу інфляції, як передбачено Методикою та пунктом 3.2 Договору.

Враховуючи наведене, згідно з довідкою про нарахування і надходження орендної плати, складеної Комунальним підприємством «Київжитлоспецекплуатація», станом на 01.04.2018 у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 40 730,51 грн. У квітні 2018 року було нараховано оренду плату в розмірі 43 908,25 грн, у травні 2018 року - 44 259,52 грн, у червні 2018 року - 44 259,52 грн. З них сплачено відповідачем - 42 000,00 грн. Станом на 19.06.2018 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 131 157,80 грн, які заявлено позивачем до стягнення в межах даної справи.

Згідно з довідкою про нарахування і надходження компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, складеної Комунальним підприємством «Київжитлоспецекплуатація», станом на 19.06.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» обліковується заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за Договором в розмірі 2 814,15 грн.

З наданої суду довідки вбачається, що станом на 01.05.2018 заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою становила 2 814,16 грн. У травні 2018 року було нараховано суму 1 407,08 грн, у червні 2018 року - 1 407,08 грн. З них сплачено відповідачем - 2 814,17 грн. Станом на 19.06.2018 заборгованість відповідача зі сплати з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою становила 2 814,17 грн, які заявлено позивачем до стягнення в межах даної справи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.7 Договору (в редакції додаткового договору, який діє з 29.07.2016) визначено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.7 Договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою щомісячно не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата. Отже, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, після відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено заборгованість з орендної плати, а саме сплачено:

10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 939 від 03.07.2018 (враховано в заяві позивача про зменшення позовних вимог від 09.07.2018, яку прийнято судом до розгляду);

10 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за 02.08.2018;

30 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за 23.08.2018.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», про відсутність предмета спору, зокрема, свідчить припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини сплати відповідачем заборгованості в сумі 40 000,00 грн (10 000,00 грн + 30 000,00 грн = 40 000,00 грн), господарський суд вважає за необхідне закрити провадження в частині вимог про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 40 000,00 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таку заборгованість було погашено відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом.

Доказів погашення іншої частини заборгованості з орендної плати в сумі 81 157,80 грн (121 157,80 грн - 40 000,00 грн = 81 157,80 грн) та з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн матеріали справи не містять.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов'язань щодо передачі об'єкту оренди орендарю в користування, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов'язків за договором оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення орендної плати в сумі 81 157,80 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з оплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у спірний період не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі річної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

При перевірці складеного Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» розрахунку суми пені судом встановлено, що позивачем не було враховано умови пункту 3.7 Договору, відповідно до якого орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця. Тому, позивачем необґрунтовано нараховано пеню з 01 числа відповідного місяця.

За перерахунком суду, враховуючи зміст пункту 3.7 Договору та здійснені відповідачем часткові оплати, сума пені, що нарахована з 01.04.2018 по 19.06.2018, за прострочення сплати орендної плати становить 7 933,54 грн, з яких:

- 189,70 грн сума пені, нарахована за період з 01.04.2018 по 05.04.2018 за прострочення орендної плати в сумі 40 730,51 грн (заборгованість станом на 01.04.2018);

- 2 365,25 грн сума пені, нарахована за період з 06.04.2018 по 05.05.2018 за прострочення орендної плати в сумі 84 638,76 грн (заборгованість станом на 06.04.2018);

- 960,56 грн сума пені, нарахована за період з 06.05.2018 по 13.05.2018 за прострочення орендної плати в сумі 128 898,28 грн (заборгованість станом на 06.05.2018);

- 2 325,85 грн сума пені, нарахована за період з 14.05.2018 по 03.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 118 898,28 грн (заборгованість станом на 14.05.2018);

- 202,88 грн сума пені, нарахована за період з 04.06.2018 по 05.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 108 898,28 грн (заборгованість станом на 04.06.2018);

- 856,01 грн сума пені, нарахована за період з 06.06.2018 по 11.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 153 157,80 грн (заборгованість станом на 06.06.2018);

- 788,94 грн сума пені, нарахована за період з 12.06.2018 по 17.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 141 157,80 грн (заборгованість станом на 12.06.2018);

- 244,35 грн сума пені, нарахована за період з 18.06.2018 по 19.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 131 157,80 грн (заборгованість станом на 18.06.2018).

За перерахунком суду, враховуючи зміст пункту 3.7 Договору та здійснені відповідачем часткові оплати, сума пені, що нарахована з 01.05.2018 по 19.06.2018, за прострочення сплати компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою становить 166,46 грн., з яких:

- 13,11 грн сума пені, нарахована за період з 01.05.2018 по 05.05.2018 за прострочення сплати суми 2 814,16 грн (заборгованість станом на 01.05.2018);

- 114,03 грн сума пені, нарахована за період з 06.05.2018 по 03.06.2018 за прострочення сплати суми 4 221,24 грн (заборгованість станом на 06.05.2018);

- 2,62 грн сума пені, нарахована за період з 04.06.2018 по 05.06.2018 за прострочення сплати суми 1 407,07 грн (заборгованість станом на 04.06.2018);

- 36,70 грн сума пені, нарахована за період з 06.06.2018 по 19.06.2018 за прострочення сплати суми 2 814,15 грн (заборгованість станом на 06.06.2018).

Таким чином, вимоги про стягнення пені в сумі 8 729,88 грн підлягають частковому задоволенню на суму 8 100,00 грн (7 933,54 грн + 166,46 грн = 8 100,00 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано обставин прострочення виконання своїх зобов'язань з оплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги визначені судом та викладені вище періоди прострочення, сума 3 % річних за прострочення орендної плати, що нарахована з 01.04.2018 по 19.06.2018, становить 796,32 грн, а сума 3 % річних за прострочення компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, що нарахована з 01.05.2018 по 19.06.2018, - 14 69 грн.

Відтак, враховуючи межі позовних вимог, заявлені вимоги про стягнення 3% річних в сумі 731,62 грн підлягають задоволенню на суму 731,16 грн (716,47 грн + 14,69 грн = 731,16 грн).

При здійсненні перевірки заявленої до стягнення суми інфляційних втрат судом встановлено, що розрахунок позивача є вірним, а сума інфляційних втрат за прострочення сплати орендної плати в розмірі 84 638,76 грн за квітень 2018 року становить 677,11 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» заборгованості з орендної плати в розмірі 81 157,80 грн, заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн, пені в сумі 8 100,00 грн, 3% річних в сумі 731,16 грн та інфляційних втрат в сумі 677,11 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 40 000,00 грн., пені в сумі 629,88 грн. та 3% річних в сумі 0,46 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

При здійсненні розподілу судового збору господарський суд враховує наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини дев'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог на суму 93 480,22 грн., враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а зменшення позовних вимог та закриття провадження в частині вимог зумовлено погашенням відповідачем частини заборгованості після відкриття провадження у справі, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 2 152,20 грн ((93 480,22 грн + 10 000,00 грн + 40 000,00 грн) х 1,5% = 2 152,20 грн).

Судовий збір за розгляд вимог, які залишено судом без задоволення, в сумі 9,46 грн залишається за позивачем.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» про стягнення 134 110,56 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7; ідентифікаційний код 22968334) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплутація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-а; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість з орендної плати в розмірі 81 157,80 грн, заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 2 814,15 грн, пеню в сумі 8 100,00 грн, 3% річних в сумі 731,16 грн, інфляційні втрати в сумі 677,11 грн та судовий збір в розмірі 2 152,20 грн.

3. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 40 000,00 грн.

4. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 629,88 грн та 3 % річних в сумі 0,46 грн - відмовити.

4. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, в сумі 9,46 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.10.2018.

Суддя В.В. Князьков