ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.10.2018 р.                                                             справа № 914/60/18

Суддя Юркевич М.В., розглядаючи матеріали скарги фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» на дії приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 23.04.2018р. у справі №914/60/18

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляагрозахист», м. Вінниця

до відповідача: фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича», с. Велика Білина Львівська область

про: стягнення 2 184 702,39 грн.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з’явився

від боржника: Марець Ю.І. – представник; Кільган І.С. - фермер

приватний виконавець: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. у справі №914/60/18 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляагрозахист» 1 681 807,20 грн. – основного боргу, 133 392, 77 грн. – пені, 174 536,16 грн. – процентів річних та 29 846,05 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

23.04.2018р. на виконання вказаного рішення було видано наказ.

18.10.2018р. на розгляд до господарського суду поступила скарга фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» на дії приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 23.04.2018р.

Ухвалою від 22.10.2018р. скаргу було прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.10.2018р. та зобов’язано сторони ті приватного виконавця подати письмові пояснення по суті скарги.

29.10.2018р. на адресу господарського суду надійшов відзив приватного виконавця на скаргу фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича».

В судове засідання 30.10.2018р. з’явилися представники боржника. Натомість приватний виконавець та стягувач явку своїх уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суд не повідомили.

В ході дослідження обставин скарги на дії приватного виконавця та поданих доказів, судом з’ясовано наступне:

03.10.2018р. приватним виконавцем Білим А.М. на підставі заяви стягувача ТОВ «Поділляагрозахист» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Львівської області від 23.04.2018р. у справі №914/60/18.

03.10.2018р. приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

03.10.2018р. – винесено постанову про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

05.10.2018р. від боржника на адресу приватного виконавця поступила заява з долученими документами в якій останній просив розглянути копію аграрної фінансової розписки від 02.05.2018р. та акт №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.09.2018р. та закрити виконавче провадження.

09.10.2018р. приватним виконавцем була надана боржнику відповідь листом №999 про те, що представлені документи не підтверджують погашення заборгованості боржника перед стягувачем згідно рішення та наказу Господарського суду Львівської області у справі №914/60/18.

10.10.2018р. приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57350925, оскільки виконавчий документ виконано в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №391 від 10.10.2018р.

Як стверджує боржник, представлені приватному виконавцю документи підтверджують погашення заборгованості за рішенням господарського суду шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. А списання коштів приватним виконавцем з рахунків боржника є незаконним, та таким, що призвело до подвійного стягнення на користь стягувача.

Таким чином, боржник просить суд визнати протиправними дії приватного виконавця Білого А.М. в межах виконавчого провадження ВП №57350925, а також скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 03.10.2018р.

У своєму відзиві приватний виконавець повністю заперечив проти задоволення скарги та зазначив, що докази, які представлені боржником не підтверджують добровільної сплати заборгованості, яка була присуджена рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. Так, виконавець наголошував на тому, що діяв згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Господарський суд, розглянувши доводи сторін, дослідивши всі обставини, дійшов висновку, що скарга боржника на дії приватного виконавця не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У відповідності до приписів п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" (у відповідній редакції) у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватись положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Як вбачається з поданої скарги, боржник стверджує, що рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. та виданий на його виконання наказ від 23.04.2018р. було добровільно ним виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між стягувачем та боржником згідно акта №1 від 04.09.2018р., а також згідно фінансової аграрної розписки від 02.05.2018р.

Так, судом досліджуючи представлені боржником документи встановлено, що у згаданій аграрній розписці, а саме п.1 зазначено, що розписка надається боржником на виконання ним зобовязання за договором купівлі-продажу №02/05-18-К-АР від 02.05.2018р. та договором поставки №2/05/18-К-АР-Д від 02.05.2018р., договорами купівлі-продажу (які були предметом розгляду у справі №914/60/18): Договір №05-03-Л-ЧП від 10.05.2016р.; Договір №10-03-Л-К від 03.10.2016р.; Договір №04-07-Л-ЧП від 05.04.2017р.; Договір №05-12-Л-К від 23.05.2017р.

Ця аграрна розписка встановлює безумовне зобов’язання боржника – ФГ «Кільгана І.С.» сплатити кредитору ТОВ «Поділляагрозахист» грошові кошти в розмірі 3 109 293,00 грн.

З огляду на наведене, господарський суд вважає необгрунтованими твердження боржника про те, що аграрна розписка підтверджує сплату чи виконання зобов’язань згідно рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. в частині договорів, що були предметом розгляду, оскільки така розписка лише констатує факт наявності заборгованості та обов’язок боржника її погасити.

В той же час, покликання боржника на акт №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, як на обставину, що підтверджує погашення боржником заборгованості, яка присуджена згаданим рішенням суду не береться судом до уваги як належний та допустимий доказ, тому що згідно такого акту здійснено між сторонами зарахування вимог по договорах, які датовані 2018р. та не були предметом розгляду господарської справи №914/60/18.

Таким чином, як представлені приватному виконавцю Білому А.М., так і представлені суду докази не свідчать про погашення боржником заборгованості, яка була присуджена до стягнення за вищенаведеним рішенням суду. Боржником надано докази, які не мають відношення до даної справи та регулюють зовсім інші правовідносини, які виникли між сторонами.

Крім того, в ході судового засідання 30.10.2018р. представник боржника та безпосередньо боржник Кільган І.С. стверджували про наявність ще іншої доказової бази в обгрунтування поданої скарги, однак жодних документів, окрім усних пояснень сторін, до суду не надходило.

Згідно вимог ч.1 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

З огляду на наведене, суд позбавлений можливості продовжити передбачений законодавством строк для розгляду скарги чи вийти за його межі, а тому розглядає спір на підставі тих доказів, що представлені сторонами.

Суд наголошує, що при розгляді даної справи керується принципом змагальності, що закріплений в ст. 13 ГПК України. Відтак, тягар доказування позовних вимог лежить в даному випадку виключно на боржнику, який не представив суду достатньо переконливих, належних та допустимих доказів в обгрунтування своєї позиції.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку в задоволенні вимог за скаргою ФГ «Кільгана Івана Степановича» на дії приватного виконавця Білого А.М. – відмовити.

Керуючись ст. ст. 343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні скарги фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» на дії приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 23.04.2018р. у справі №914/60/18 – відмовити.

2.          Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку і строки передбачені розділом 4 ГПК України.

Суддя                                                                                 Юркевич М. В.