ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2590/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ДП завод "Електроважмаш" м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 151119,72 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №248-200/18 від 10.10.18р.,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ДП завод "Електроважмаш" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_1, м. Харків 151119,72 грн., з них додаткові витрати при перевезенні на суму 33950,00 грн., витрати на ремонт електродвигунів у розмірі 73540,00 грн., витрати на декларування та знезараження тари у розмірі 43629,56 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 19.09.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. Призначено судове засідання на "17" жовтня 2018 р. о(об) 10:00.

Ухвалою суду від 17.10.18р. за клопотанням представника відповідача відкладено розгляд справи на 31.10.18р. 14:00 год.

23.10.18р. від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 31.10.18р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 31.10.18р. не з`явився.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши заяву відповідача про визнання позовних вимоги, вважає її такою, що не суперечить положенням Господарського - процесуального кодексу України та є правом відповідача, а тому вважає за можливе її задовольнити.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

10.05.2017р. між ДП Завод Електроважмаш (далі Позивач, Клієнт) та ФОП ОСОБА_1 (далі Відповідач, Експедитор) був укладений договір № 128/31-Б (далі - договір) про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажу в міжнародному автомобільному сполученні за маршрутом м. Харків (Україна) м. Воронеж (Росія) м. Брянськ (Росія).

Пунктом 3.1 договору, встановлено, що термін надання послуг 5 (пять) календарних днів з дня отримання заявки-договору Відповідачем про надання транспортно-експедиційних послуг та завантаження транспортного засобу.

На підставі направленої 11.05.2017 р. заявки-договору Позивачем, Відповідач взяв на себе обовязок організувати перевезення вантажу (електродвигуни ТЕД АД- 917УХЛ1 в кількості 24 шт. та ТЕД АД-917АУХЛ1 в кількості 1 шт. ), на виконання Позивачем умов контракту 97/13 від 04.11.2013 р. та додаткової угоди № 55 від 05.12.2016 р., які укладені між Позивачем (ДП Завод Електроважмаш) та Pitfield Traders LTD, (Великобританія) після проведення гарантійного ремонту, на підставі складеного сторонами акту рекламації № 3/г від 21.11.2016 р., за маршрутом м. Харків (Україна) м. Воронеж (Росія) м. Брянськ (Росія).

Відповідно до пункту 3.2. договору, Клієнт інформує Експедитора про терміни і обєми майбутніх транспортно-експедиційних послуг, кількість і необхідний тип рухомого складу. Інформація передається по факсимільному звязку у вигляді заявки- договору, що містить наступну інформацію:

- точні адреси місць навантаження і розвантаження вантажу, - дата і час подання автомобіля під завантаження;

- вага і вид вантажу;

- адреси вантажовідправника і вантажоодержувача вантажу з вказівкою контактних телефонів;

- термін доставки вантажу вантажоодержувачу;

- суму фрахту, форму і порядок оплати за послуги;

- інші особливості транспортного-експедиторських послуг.

Отже, відповідно до заявки-договору сторони встановили, що термін надання послуг становить 5 календарних днів, з дня отримання Відповідачем заявки-договору, датою отримання, якої є 11.05.2017 р.

24.05.2017 р. від АО УК БМЗ на адресу Позивача надійшов лист № 925-39-1/2608 від 23.05.2017р. із зазначенням інформації, що автомобіль АХ 7491СН /ФХ8987ХТ, який здійснив перевезення тягових електродвигунів потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, у звязку з чим, тягові електродвигуни АД917УХЛ1 № 431, 459, 453, 427 в кількості 4 шт. були доставлені з недоліками, які виявив АО УК БМЗ.

Відповідач зобовязаний був здійснити транспортно-експедиційну послугу 16.05.2017р., протягом 5 календарних днів, однак АО УК БМЗ повідомив, що електродвигуни доставлені тільки 24.05.2017 р.

Відповідно до п. 4.2.10. Договору, Експедитор зобовязаний негайно письмово повідомити Клієнта про вимушені затримки транспортних засобів на шляху прямування, аваріях та інших подіях, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу або загрожують його збереженню, необхідності зміни маршруту, виду транспорту, вказівок Клієнта.

Позивач не був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду, таким чином Відповідач порушив виконання своїх зобовязань, крім того, за своєю ініціативою організував подальше перевезення пошкодженого вантажу на адресу вантажоодержувача АО УК БМЗ, чим спричинив виникнення додаткових витрат для Позивача.

Відповідно до пункту 6.4. договору, Експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до його видачі одержувачу.

Також пункт 6.11. договору передбачає, що Експедитор несе відповідальність за відповідність навантаження, кріплення і збереження вантажу на рухомому складі.

Згідно з пунктом 6.5. договору, Експедитор зобовязаний відшкодувати повну вартість ввіреного йому вантажу, а також відшкодовувати Клієнту всі понесені збитки, за втрату, псування, пошкодження або нестачу вантажу.

Після проведеного комісійного огляду на території АО УК БМЗ з 14.06.2017 р. по 16.06.2017 р. представниками ОГОтв АО УК БМЗ (ОСОБА_3В.) та ДП Завод Електроважмаш (ОСОБА_4В.) виявлено ряд пошкоджень, які зазначені в акті огляду від 16.06.2017 р., у звязку з чим, комісією зроблений висновок, що тягові електродвигуни АД-917 УХЛ1 № 453, 459, 431, 427 до експлуатації не придатні та підлягають відновленню тільки на території Клієнта, в термін до 01.07.2017 р.

На виконання умов сторонами додаткової угоди № 57 від 27.06.2017 р. (між ДП Завод Електроважмаш та Pitfield Traders LTD) та договору відступлення прав вимоги № 11/17 від 29.06.2017 р. (між Pitfield Traders LTD (Великобританія) та INDUSTRIAL FIELDS LTD (Великобританія)), завантаження, доставления електродвигунів для проведення ремонту та повернення їх після проведеного ремонту здійснюється на умовах СРТ м. Брянськ, Росія (Інкотермс 2010).

На підставі проведеного комісійного огляду сторонами: ООО Элмаш-ЛТО, ЦП Завод Електроважмаш, АО УК БМЗ та ФОП ОСОБА_5 був складений рекламаційний акт № 5/г від 26.06.2017 р., в якому зазначено, що доставка електродвигунів АД-917 УХЛ1 № 453, 459, 431, 427 в кількості 4 шт. для їх ремонту а після його проведення, здійснюється силами ФОП ОСОБА_1 та за його рахунок.

Таким чином, підписавши вказаний акт рекламації № 5/г, Відповідач погодився з порушеними ним умовами договору № 128/31-Б від 10.05.2017 р. , таким чином надав свою згоду на здійснення доставки електродвигунів АД-917 УХЛ1 № 453, 459, 431, 427 в кількості 4 шт. за свій рахунок.

На виконання рекламаційного акту № 5/г від 26.06.2017 р. Відповідач здійснив за свій рахунок доставку вантажу на територію Позивача для виконання ремонтних робіт після дорожньо-транспортної пригоди. Однак, після проведеного ремонту електродвигунів, Відповідачем не виконані зобовязання щодо їх перевезення, у звязку з тим, що у його власності відсутній автотранспортний засіб для здійснення доставки електродвигунів, на підставі письмового повідомлення від 05.10.2017р.

Для збереження ділової репутації між сторонами та уникнення порушень зобовязань за додатковою угодою № 57 від 27.06.2017 р. та контрактом № 97/13 від 04.11.2013 р. (між ДП Завод Електроважмаш та Pitfield Traders LTD), та договору відступлення прав вимоги № 11/17 від 29.06.2017 р. (між Pitfield Traders LTD, (Великобританія) та INDUSTRIAL FIELDS LTD, (Великобританія)) Позивач вимушений був укласти договір про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажу в міжнародному автомобільному сполученні для здійснення доставки вантажу (електродвигунів) АД-917 УХЛ1 № 453, 459, 431, 427 в кількості 4 шт. після проведеного ремонту на умовах СРТ м. Брянськ, Росія (Інкотермс 2010) з ФОП ОСОБА_6, чим зазнав додаткових витрат на суму 33 950, 00 гривень, що підтверджується договором № 128/45-Б від 05.10.2017р., рахунком № 1 від 05.10.2017р., актом наданих послуг від 23.10.2017р., платіжним дорученням № 42426 від 27.10.2017р.

Крім того, Позивач зазнав витрат на ремонт вказаних електродвигунів у розмірі 73 540, 16 гривень, що підтверджується довідкою про фактичні витрати по ремонту електродвигунів , накладними вимогами 6, 17, 18, робочими нарядами № 765, № 29д, № 28д, № 37, № 36 № 25, № 25д, № 30д, № 27д, № 26д, актом комісійного огляду від 24.07.2017р., дефектним актом № 29 від 04.09.2017р., дефектним актом № 28 від 04.09.2017р., дефектним актом № 27 від 04.09.2017р., дефектним актом № 26 від 04.09.2017р., переліком виконаних робіт № 29 від 05.10.2017р., переліком виконаних робіт № 28 від 05.10.2017р., переліком виконаних робіт № 27 від 05.10.2017р., переліком виконаних робіт № 26 від 05.10.2017р.

При вивезенні та ввезенні електродвигунів АД-917 УХЛ1 № 453, 459, 431, 427 в кількості 4 шт. через митний контроль, INDUSTRIAL FIELDS LTD, (Великобританія) були понесені додаткові витрати на декларування та знезараження тари, що підтверджується агентським договору № 02-03/AG від 03.02.2017р. між ООО Элмаш- ЛТО та NDUSTRIAL FIELDS LTD, (Великобританія), звітом агента № 21 від 27.11.2017р., декларацією від 17.07.2017р., актом № 37 від 31.07.2017р., актом № 387 від 13.07.2017р., декларацією від 13.10.2017р., актом № 54 від 31.10.2017р., на підставі чого була предявлена претензія № 331/1 від 27.11.2017р. про відшкодування витрат у розмірі 105 784, 00 рублів РФ, що складає 43629, 56 гривень, по курсу НБУ на дату пред'явлення позовної заяви (18.09.2018р. ОСОБА_6 НБУ до руб. РФ 0,41244).

Таким чином, Відповідачем не дотримано умов договору № 128/31-Б та порушені взяті на себе зобов'язання за цим договором, що призвело до понесених Позивачем матеріальних збитків.

Позивач звернувся до Відповідача з претензією від 09.07.2018р. № 248-435, на підставі чого була отримана відповідь про відшкодування всіх витрат. Дану претензію відповідачем задоволено не було, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник)зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобовязання, пов'язані з перевезенням.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність, експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, однак відповідальність несе експедитор за дії та недогляд третіх осіб, залучених експедитором до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії, на підставі частини 3 статті 14 Про транспортно-експедиторську діяльність.

Відповідно до статті 932 Цивільного кодексу України, у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За приписами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані дим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, Відповідач є тією самою особою, яка несе відповідальність за договором № 128/31-Б перед Позивачем, за спричинені ним збитки та втрату майна.

На підставі статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 151119,72 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 151119,72 грн. та визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 151119,72 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 612, Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61172, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ГРИЦЕВЦЯ, будинок 20 Б, квартира 81, код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства завод "Електроважмаш" (61089, Харківська обл., місто Харків, ПРОСПЕКТ МОСКОВСЬКИЙ, будинок 299, ) додаткові витрати при перевезенні на суму 33950,00 грн., витрати на ремонт електродвигунів у розмірі 73540,00 грн., витрати на декларування та знезараження тари у розмірі 43629,56 грн., судовий збір в сумі 2266,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повни текст рішення складено та підписано 02.11.18р.

Суддя ОСОБА_7