ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 Справа № 904/3768/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кеся Н.Б. за участю секретаря судового засідання Хавіної О.С.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА", м.Дніпро

про стягнення 11608,64 грн.

Представники:

Від Позивача: представник не з'явився

Від Відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 34 від 15.03.2018 р., представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" (далі-Позивач) 20.08.2018р. звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА" (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість з оплати поставленого товару за договором поставки №22 від 02.02.2015 з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних та пені в розмірі 11608,64 грн., а також 1841,00 грн. судового збору.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю невиконаних Відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №22 від 02.02.2015р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрите провадження у справі.

12.09.2018 року Відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (арк.с. 89-90), в якій вказує, що на виконання умов договору в період з 06.02.2015р. до 06.04.2015р. Позивач передав Відповідачу товар на загальну суму 51818,68 грн., що підтверджується видатковими накладними, наявними у матеріалах справи, і не заперечується сторонами. Остання поставка товару відбулась 06.04.15р., що підтверджується накладною №461 від 06.04.15р. Остання оплата Відповідачем за реалізований товар відбулась 28.05.2015р., відтак Відповідач згідно з умовами договору зобов'язаний був розрахуватись з позивачем за реалізований товар через 14 календарних днів, а саме 11.06.2015р., тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності для стягнення заборгованості. Отже, приймаючи до уваги загальний строк позовної давності, позовна давність в даному випадку сплила 11.06.2018 року, Позивач звернувся з позовом лише у серпні 2018 року, тобто поза межами встановленого законом трьох річного строку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті..

Позивач в судове засідання призначене на 18.10.18р. не з'явився, 16.10.18р. подав заяву про розгляд справи за відсутності Позивача (арк.с. 111), просить суд розглянути справу за його відсутності у зв'язку з неможливістю направлення представника Позивача для участі у судовому засіданні. Позивач вважає, що нез'явлення його представника не перешкоджає вирішенню спору, оскільки Позивачем надані всі необхідні письмові докази та пояснення по суті спору під час проведення 18.09.18р. підготовчого засідання по справі.

У зв'язку з цим, на підставі частини 3 ст.202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності представника Позивача.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 18.09.18р. по 18.10.18р. в порядку ст. 216 ГПК України.

В судовому засіданні 18.10.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" (далі-Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА" (далі-Виконавець) 02.02.2015 року укладено Договір поставки (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався в обумовлений даним договором строк поставити і передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити товар, відповідно до умов цього договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору передача (здача-приймання) товару здійснюється згідно з товарною накладною Постачальника. Перехід права власності та ризиків на товар здійснюється в момент отримання Покупцем товару та підписання товарних накладних.

Відповідно до п.4.3-4.3.1 Договору Покупець здійснює оплату за товар таким чином: пп. 4.3.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей сторін по договору поставки №22) (арк.с. 37-50) - через кожні 14 календарних днів за реалізований в цей період товар в роздрібних мережах Покупця.

Згідно з п.5.1.3 Договору ( в узгодженій редакції Протоколом розбіжностей) Покупець зобов'язується до 5 числа місяця, наступного за звітним, надавати Постачальнику звіт про наявність залишків товару, поставленого постачальником і нереалізованого Покупцем.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2015 року (п. 11.1 Договору).

Так, на виконання умов договору Постачальник здійснив в період лютого - квітня 2015 року поставку товару на загальну суму 51818,68 грн. (з урахуванням повернутого товару), що підтверджується видатковими накладними, копії та перелік яких наявні в матеріалах справи (арк.с. 51-76). Видаткові накладні мають підписи та відбитки печаток з боку Позивача та Відповідача.

Остання поставка товару відбулась 06.04.2015.

Остання оплата здійснена Відповідачем 28.05.2015.

Останній звіт за про залишки товару був поданий Покупцем 06.03.2015.

Відповідач оплатив отриману продукцію частково на суму 42450,71 грн., на решту суми - 9367,97 грн. товар не повернув, тому Позивач просить стягнути з Відповідача цю суму.

У випадку несвоєчасного чи неповного перерахування грошових коштів у відповідності до п. 4.3 даного Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від простроченої суми за кожний день прострочки (п. 6.10 Договору).

Згідно з розрахунком Позивача (арк.с. 9) сума пені складає 1435,86 грн., яка нарахована за період з 10.11.17р. по 09.05.18р.

На підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу суму 209,00 грн. 3% річних, яка нарахована за період з 10.11.2017р. по 09.08.2018р. та 595,81 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2017р. по червень 2018р.

12.09.2018 року Відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (арк.с. 89-90).

Враховуючи наведені обставини, суд керується таким.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.ч.1, 3 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи наведені норми матеріального права, а також наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що за договором передбачено відкладальну обставину, щодо якої сторонам не було відомо заздалегідь, чи буде повна реалізація товару Покупцем. Однак, внаслідок недобросовісної поведінки останнього (неповернення товару і неподання звіту з квітня 2015 року) грошові зобов'язання Відповідача суд вважає такими, що настали.

В силу ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з моменту неотримання у червні 2015 року звіту від Відповідача після останньої зробленої ним оплати 28.05.2015 року, Позивач міг довідатися про порушення свого права.

У зв'язку з цим суд вважає помилковим пов'язування Позивачем строків давності із фактом невиконання Відповідачем вимоги Позивача про оплату неповернутого товару, яка була надіслана останнім 13.10.2017 року (арк.с.77-79), оскільки про порушення свого права він дізнався значно раніше, про що фактично сам зазначив у цьому листі з вимогою.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення коштів за договором через поштову установу 17.08.2018 року, що суд розцінює як порушення строків позовної давності, які спливають 05.06.2018 року (через три роки після неотримання Позивачем звіту про залишки товару після останньої оплати у травні 2015 року).

Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, у зв'язку із недотриманням Позивачем строку позовної давності для звернення до суду та відсутністю поважних причин його пропуску, матеріальне право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості та нарахованих на неї суми пені, інфляційних та 3% річних не підлягає судовому захисту.

На підставі викладеного, суд відмовляє у позові з покладенням судових витрат на Позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА" про стягнення 11608,64 грн. - відмовити.

Понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" судові витрати у вигляді судового збору покласти на Позивача.

Рішення набирає законної сили у строки та порядку, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду в двадцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 24.10.2018

Суддя ОСОБА_2