ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 Справа № 917/1167/18

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідент. номер 00131819

до Миргородського комунального житлово - експлуатаційного управління, 37600, м.Миргород, вул. Сорочинська, 23, ідент. код 03351409

про стягнення 104235, 56 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: Берегун Т.М., дов.№ 10-75/1890 від 08.02.2018 року

від відповідача: не з"явились

Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості в розмірі 104235,56 грн. за договором поставки № 723 від 05.03.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору поставки № 723 від 05.03.2018 року в частині порушення строків оплати за отриманий товар.

За ухвалою суду від 28.09.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання у справі призначене на 25.10.2018 року.

17.10.2018 року від відповідача надійшов відзив (арк. спр.35-36) на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач не заперечує проти позовних вимог. Лише, зазначаючи про об»єктивні, незалежні від нього причини невиконання господарсько-договірного збов»язання, просить позивача відмовитись від стягнення пені, або суд - зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій, враховуючи фінансове становище управління.

Відповідно до п. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

25.10.2018 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти зменшення відповідачу розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні 25.10.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, при цьому, був належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи (підтверджується розпискою в поштовому повідомленні, арк. спр.33).

В судовому засіданні 25.10.2018 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, встановив:

05.03.2018 року між публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго», як Постачальником, та Миргородським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням, як Покупцем, укладено договір поставки № 723 (далі - Договір, а.с. 14), за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язався поставити Покупцю товар (далі - Товар), а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар (п. 1.1 Договору).

Найменування, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за Договором, ціна за одиницю Товару, сума –визначені в п.1.2 Договору.

За п.2.1 Договору постачальник зобов»язаний поставити покупцеві товар, згідно п.1.2 даного Договору разом із видатковою накладною та рахунком на оплату даного товару після письмового звернення покупця.

Покупець зобов»язаний прийняти товар, що передається, і оплатити його вартість відповідно до умов даного Договору (п.2.2 Договору).

Вивіз товару здійснюється покупцем самостійно за адресою: Полтавський район, с.Щербані, вул. Енергетиків, 17 (п.3.2 Договору).

Згідно п.4.1 Договору оплата товару покупцем здійснюється за ціною, вказаною в п.1.2 Договору, у розмірі 100% вартості переданого товару в строк до 31.05.2018 року.

Оплата товару здійснюється покупцем згідно виданого постачальником рахунку, у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.4.2 Договору).

За п.4.3 Договору загальна ціна Договору складає 105142,2 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що передав, а відповідач прийняв товар, визначений в Договорі, що підтверджується накладною № 492999592 від 14.03.2018 року на заказ № 407456.

Згідно виданого постачальником, на замовлення покупця рахунку № 90789334 від 13.03.2018 року, відповідно до платіжного доручення № 303 від 15.06.2018 року покупець здійснив часткову оплату отриманого товару, в розмірі 10000,00 грн.

За розрахунком позивача, з урахуванням часткової оплати, заборгованість відповідача за поставлений Товар становить 95142,2 грн.

Також, за прострочення виконання зобов'язання позивач заявив до стягнення з відповідача 9093,36 грн. пені, передбаченої п. 5.1 Договору, за період з 31.05.2018 року по 01.09.2018 року (розрахунок пені, а.с. 20).

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В підтвердження факту поставки товару позивач надав копію видаткової накладної № 492999592 від 14.03.2018 року на загальну суму 105142,2 грн. (а.с. 19).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу у власність товар, а відповідач частково сплатив її вартість в сумі 10000 грн. (копія платіжного документу на зазначену суму додається, а.с. 15).

Відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, тому позовні вимоги про стягнення 95142,20 грн. основного боргу задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами п. 4.1 Договору визначено, що оплата товару покупцем здійснюється за ціною, вказаною в п.1.2 Договору, у розмірі 100% вартості переданого товару в строк до 31.05.2018 року.

Отже, з огляду на встановлені обставини, прострочення виконання зобов'язання по оплаті з боку відповідача мало місце з 31.05.2018 року.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем порядку розрахунків за переданий йому товар згідно п.4.1 даного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання збов»язання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 9093,36 грн. пені за період з 31.05.2018 року по 01.09.2018 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За п. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд звертає увагу, що відповідачем не додано будь-яких доказів, які б свідчили про майновий стан відповідача та наявність виключних або будь-яких інших обставин, які б могли слугувати підставами для зменшення пені.

В зв’язку з цим, суд вважає, що відповідач не довів, що розмір стягуваної неустойки є надмірно великим в порівнянні зі збитками кредитора, а також не довів, що розмір неустойки може дійсно суттєво вплинути на майновий стан відповідача.

За даних обставин, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем були порушені права позивача за захистом яких мало місце звернення до суду; а аналіз наведених у позові аргументів та поданих позивачем доказів свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у даній справі у вигляді судового збору.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1762,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 12.06.2018р. № 674090 (а.с.13).

Відповідно ст.129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Миргородського комунального житлово - експлуатаційного управління (37600, м.Миргород, вул. Сорочинська, 23, ідент. код 03351409, р/р № 8, в ПОД "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, ІПН 56) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідент. номер 00131819 на р/р № 8003 в АТ "Таскомбанк", МФО 339500) 95142,20 грн. основного боргу, 9093,36 грн. пені, 1762 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 30.10.2018 року

Суддя Іванко Л.А.