ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

29 жовтня 2018 року                                                              Справа № 913/998/17

Провадження №1/913/998/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Донбаська насосна компанія”, м. Павлоград Дніпропетровської області

до відповідача Приватного акціонерного товариства “Краснодонвугілля”, м. Севєродонецьк Луганської області

про стягнення 93872 грн.06 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання – Гулевич В.В.

В засіданні брали участь:

від позивача – Резніченко П.А., представник за довіреністю № б/н від 15.05.2017;

від відповідача – представник не прибув;

Суть спору: про стягнення 79590 грн. 00 коп. боргу, 6580 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань, 1812 грн. 04 коп. 3% річних та 5889 грн. 66 коп. пені, які утворились при розрахунках за договором поставки від 25.09.2012 № 702-У/09-12 КУЮ.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, вислухавши представника позивача, суд дійшов до наступного.

Так, ТОВ “Донбаська насосна компанія” звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до ПрАТ “Краснодонвугілля” про стягнення 79590 грн. 00 коп. боргу, 6580 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань, 1812 грн. 04 коп. 3% річних та 5889 грн. 66 коп. пені, які утворились при розрахунках за договором поставки від 25.09.2012 № 702-У/09-12 КУЮ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов вказаного договору та специфікації № 882/1/11-16 від 01.11.2016 до нього, він передав у власність відповідача ремкомплект насоса 1В20/10-16/10 за видатковою накладною № 11181 від 18.11.2016 на суму 79590 грн. 00 коп. Оскільки оплату за передані матеріали відповідач не здійснив на порушення п. 5.2 договору та п. 5 специфікації, за умовами яких строк оплати ресурсів здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту поставки ресурсів, утворилась заборгованість у сумі 79590 грн. 00 коп. та позивач звернувся до суду. Також у зв‘язку з порушенням грошових зобов‘язань нараховані додаткові вимоги на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді 3% в сумі 1812 грн. 04 коп. (за період з 20.03.2017 по 21.12.2017), інфляційних нарахувань – 6580 грн. 36 коп. (за період з квітня по листопад 2017 року) та пені – 5889 грн. 66 коп. (за період з 20.03.2017 по 20.09.2017).

Ухвалою суду від 29.12.2017 відкрито провадження у справі № 913/998/17 та призначено її розгляд по суті на 24.01.2018.

23.01.2018 від відповідача - Приватного акціонерного товариства “Краснодонвугілля” на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору поставки від 25.09.2012 № 702-У/09-12 КУЮ, укладеного між ПрАТ “Краснодонвугілля” та ТОВ “Донбаська насосна компанія”.

Ухвалою суду від 26.01.2018 зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору поставки від 25.09.2012 № 702-У/09-12 КУЮ повернуто позивачу за зустрічним позовом – Приватному акціонерному товариству “Краснодонвугілля” без розгляду з доданими матеріалами.

Не погодившись з ухвалою господарського суду від 26.01.2018 позивач за зустрічним позовом – ПрАТ “Краснодонвугілля” звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалами суду від 01.02.2018, від 06.03.2018 та від 08.06.2018 провадження у цій справі зупинялось на підставі п. 17.12 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду в касаційному порядку касаційних скарг ПрАТ “Краснодонвугілля” та ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на ухвалу господарського суду Луганської області від 26.01.2018 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2018.

16.10.2018 суд поновив провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 29.10.2018.

Як свідчать матеріали справи, 17.01.2018 відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі з підстав врегулювання п. 9.2 договору № 705-У/09-12 КУО від 25.09.2012 умов про вирішення Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації "Регіональна правова група" спорів між сторонами, які не перевищують еквівалент 10000 доларів США.

Так, п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

У відповіді на відзив від 31.01.2018 № 01-034/18 позивач наполягає на розгляді справи господарським судом та вважає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом, відповідно до п. 1 ст. 4 ГПК України.

Так, згідно п. 9.2 договору у разі не врегулювання спорів, майнові вимоги які не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов’язань, вирішуються Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації "Регіональна правова група", рішення якого є остаточним і обов’язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами, в строки, вказані у рішенні суду.

На думку позивача, кожен із суб’єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб’єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземні особи без громадянства, юридичні особи та інші суб’єкти цих правовідносин. Частина 4 статті 13 Конституції України встановлює обов’язок держави забезпечити захист прав усіх суб’єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб’єктів належать зокрема юридичні особи та інші суб’єкти господарських відносин.

У відповідності до ст. 12 Закону України “Про третейські суди” від 11.05.2004 № 1701-IV, яка регулює види і форму третейської угоди, законодавцем передбачено, наступне:

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди;

- якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід’ємна частина третейської угоди;

- за будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту;

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв’язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує;

- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди;

- посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору;

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Проаналізувавши доводи позивача, приписи вказаної ст. 12 Закону України “Про третейські суди” та матеріали справи, суд дійшов висновку, що третейська угода сторін за договором № 702-У/09-12 КУЮ від 25.09.2012 у вигляді третейського застереження в договорі є дійсною, не втратила чинність та може бути виконана з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім:

1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті;

2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті;

3)інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Статтею 1 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Стаття 5 Закону України "Про третейські суди" встановлює, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

Як вже зазначено вище, 17.01.2018, тобто не пізніше початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви щодо суті спору, від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

Доказів, які б свідчили про те, що укладена сторона угода про передачу спору на вирішення третейського суду, була визнана недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, матеріали справи не містять.

Станом на 21.12.2017 (день звернення позивача з позовом) ціна позову у сумі 93872 грн. 06 коп. не перевищує еквівалент в 10000 дол. США за курсом гривні до цієї валюти (2786,08) – 278608 грн, що відповідає критерію віднесення спору до розгляду третейського суду згідно п. 9.2 договору.

З огляду на викладене, позовна заява у цій справі підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду на 1 рік з дня прийняття рішення судом відхиляється, оскільки позовна заява у цій справі підлягає залишенню без розгляду.

Суд звертає увагу позивача, що оскільки постійно діючий третейський суд діє відповідно до Закону України "Про третейські суди", його рішення можуть бути оскаржені до господарського суду на підставах, зазначених в ГПК України, тому в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такий суд може вважатися "судом, встановленим законом" (див. п. 54 рішення ЄСПЛ "Компанія "Регент" проти України" від 03.04.2008), а наявність у сторони спору обов'язку звертатися саме до цього суду, якщо між сторонами була попередньо укладена угода про передання спору на розгляд третейського суду, і інша сторона наполягає на вирішенні спору в цьому суді, не свідчить про порушення права заявника на доступ до суду та вчинення ним угоди про відмову у зверненні за захистом до суду.

Також позивачу слід врахувати, що згідно з ч. 2 ст. 226 ГПК України при залишенні позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. За наявності такого клопотання питання про повернення судового збору буде вирішене судом у встановленому порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 226, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Донбаська насосна компанія”, м. Павлоград Дніпропетровської області, вул. Крилова, буд. 25, ідент. код 36104221 до відповідача Приватного акціонерного товариства “Краснодонвугілля”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Енергетиків, буд. 54, ідент. код 32363486 про стягнення 79590 грн. 00 коп. боргу, 6580 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань, 1812 грн. 04 коп. 3% річних та 5889 грн. 66 коп. пені залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 29.10.2018 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя                                                                                 Н.М.Зюбанова