РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2018Справа № 910/12003/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" (49050, м. Дніпро, вул.Володі Дубініна 8)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська 5)

про стягнення 838 124,59 грн.

за участю представників:

від позивача Клівасов А.О.
від відповідача не з'явились
В судовому засіданні 24.10.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 838 124,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань щодо внесення змін до особового рахунку позивача, у останнього відбулось прострочення, за яке позивачем у відповідності до ст. 625 Цивільного Кодексу України було нараховано інфляційні втрати у розмірі 676 314,60 грн. та 3% річних у розмірі 1 161 809,99 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/12003/18 та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 10.10.2018.

У судовому засіданні 10.10.2018 суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті на 24.10.2018.

У судове засідання, призначене на 24.10.2018, з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №668, з якого вбачається, що ухвалу суду відповідач отримав 18.09.2018.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача та відсутність відзиву на позовну заяву не перешкоджають всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Укренерготранс" (експедитор) укладено договір № ДФ/Э-90020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є проведення експедитором розрахунків з виконавцем за надані ним послуги з перевезення вантажів, порожніх власних та орендованих вагонів та інші послуги вантажовідправникам/вантажоодержувачам.

Відповідно до п. 1.3 договору за цим договором передбачаються умови оплати експедитором вартості послуг виконавцю (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і збирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих вантажовласникам, при здійсненні експортно-імпортних та внутрішніх перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам.

Згідно з п. 2.1.2 договору виконавець зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з експедитором за перевезення вантажів, порожніх приватних та орендованих вагонів і надані додаткові послуги вантажовласникам, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати експедитору відповідні розрахункові документи через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень".

Відповідно до п. 3.1 договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається експедитором, виходячи із очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг на підставі діючих тарифів. Плата за перевезення списується виконавцем на підставі перевізних документів і визначається відповідно до розділів 2, 4 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів, оголошених залізницею. Плата за додаткові послуги за регульованими тарифами визначається відповідно до розділу 3 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів. Плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 2 п. 32 табл. 5 Збірника тарифів, визначається згідно з затвердженими калькуляціями. За домовленістю сторін зазначається в доповненні до цього договору. Плата за користування вагонами та контейнерами, наданими на під'їдні колії, встановлюється згідно з розділом 6 Правил перевезень вантажів та визначається у відповідності до розділу 5 табл. 1,2 Збірника тарифів. Збори за виконання інших додаткових операцій встановлюються згідно з розділу 3 п. 10 Збірника тарифів. Одержані кошти виконавець зараховує на особовий рахунок експедитора.

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі № 910/13517/17, від 04.10.2017 у справі №910/13514/17, від 06.10.2017 у справі №910/13519/17, від 19.01.2018 у справі №910/13522/17, від 17.11.2017 у справі №910/13515/17, від 16.11.2017 у справі №910/13520/17 та від 12.10.2017 у справі №910/13516/17, які набрали законної сили, було встановлено факт зайво списаних залізницею грошових коштів за перевезення згідно договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 з особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс", невиконання залізницею обов'язку щодо корегування суми провізних платежів після закінчення перевезення на особовому рахунку експедитора та зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку експедитора шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому зайво списаних грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, вищезазначені рішення Господарського суду міста Києва мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що з моменту виникнення у відповідача обов'язку щодо внесення відповідних змін до особового рахунку позивача (повернення надмірно списаних грошових коштів) та до моменту відновлення на рахунку останнього грошових коштів, зобов'язання щодо відображення яких було встановлено рішеннями Господарського суду міста Києва, за відповідачем рахується прострочення виконання грошових зобов'язань, за яке позивачем у відповідності до ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних у розмірі 161 809,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 676 314,60 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

При цьому, у п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно переліку філії "Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень" ПАТ "Українська залізниця" №20180213 від 13.02.2018, №20180418 від 18.04.2018, №20180605 від 05.06.2018 та №20180706 від 06.07.2018 відновлення на особовому рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" грошових коштів відбулось:

- 13.02.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13517/17 від 17.11.2017 у розмірі 16 500,00 грн.;

- 06.07.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13514/17 від 04.10.2017 у розмірі 42 707,60 грн.;

- 06.07.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13519/17 від 06.10.2017 у розмірі 108 046,20 грн.;

- 18.04.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13522/17 від 19.01.2018 у розмірі 166 433,10 грн.;

- 18.04.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13515/17 від 17.11.2017 у розмірі 662 150,40 грн.;

- 13.02.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13520/17 від 16.11.2017 у розмірі 1 626 554,60 грн.;

- 05.06.2018 за рішенням Господарського суду міста Києва №910/13516/17 від 12.10.2017 у розмірі 2 118 307,00 грн.

Таким чином, з моменту виникнення у відповідача обов'язку щодо повернення надмірно списаних грошових коштів та до моменту виконання зобов'язань за рішення суду, мало місце прострочення його виконання, у зв'язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Так, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 838 124,59 грн., з яких:

- 3% річних у розмірі 474,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 115,58 грн. на суму 16 500,00 грн.;

- 3% річних у розмірі 1 730,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 506,81 грн. на суму 42 707,60 грн.;

- 3% річних у розмірі 4 378,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 16 461,61 грн. на суму 108 046,20 грн.

- 3% річних у розмірі 5 575,33 грн. та інфляційні втрати у розмірі 24 196,07 грн. на загальну суму 166 433,10 грн.;

- 3% річних у розмірі 22 531,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 98 587,88 грн. на суму 662 150,40 грн.;

- 3% річних у розмірі 47 727,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 212 613,92 грн. на суму 1 626 554,60 грн.;

- 3% річних у розмірі 79 392,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 315 832,73 грн. на суму 2 118 307,00 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що розмір 3% річних та інфляційних втрат становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Враховуючи, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 161 809,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 676 314,60 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" (49050, м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8, ідентифікаційний код: 32082812) інфляційні втрати у розмірі 676 314 (шістсот сімдесят шість тисяч триста чотирнадцять) грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 161 809 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот дев'ять) грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 12 571 (дванадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна) грн. 87 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.10.2018

Суддя Пукшин Л.Г.