ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Черкаси справа № 925/729/18
Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:
від позивача: Мединський М.М. - за довіреністю;
від першого відповідача: Хоменко А.О. - за довіреністю;
від другого відповідача: Панасенко М.І. - за довіреністю;
від третього відповідача: не з`явився (клопотання про розгляд без їх участі);
від третьої особи: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (м. Київ) до Військової частини НОМЕР_1 (м. Черкаси) про стягнення 81 465,55 грн. шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:
Заявлено позов про стягнення з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , яка є формувачем військової частини НОМЕР_2 , на користь позивача - Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в розмірі 81 465,55 грн. пошкодженням автомобіля.
Ухвалою від 11.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 09.08.2018 (а.с. 123-125 том 1) залучено в якості співвідповідачів Військову частину НОМЕР_2 та Моторно (транспортне) страхове бюро України.
Ухвалою від 11.09.2018 (а.с. 79-83 том 2) залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , водія військового автомобіля, яким пошкоджено автомобіль позивача.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В ході розгляду справи та на підставі додатково зібраних доказів уточнив, що позов просить задовольнити лише щодо військової частини НОМЕР_1 , яка і є належним відповідачем у справі.

Представники 1-го та 2-го відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки позов є без підставним, військовий автомобіль на час скоєння ДТП не перебував у розпорядженні цих військових частин, а був відкомандирований разом із водієм ОСОБА_1 до іншої військової частини (польова пошта НОМЕР_3 м. Запоріжжя), про що надано суду відзиви на позов та додаткові пояснення в ході розгляду справи (а.с. 44-50 том 2, а.с. 77-80 том 1).
Представник 3-го відповідача в жодне судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог до МТСБУ заперечує повністю через те, що за отриманням відшкодування до МТСБУ ні позивач, ні інша особа для можливого врегулювання спору між сторонами не зверталася. Хоча військовий автомобіль і не був застрахований, але підстави для відповідальності МТСБУ перед позивачем відсутні (а.с. 189-192 том 1).
Третя особа у направленому суду поясненні від 07.10.2018 вказав, що військовий автомобіль не є винуватцем ДТП, оскільки водій насправді уникав наїзду на пасажирів іншого автомобіля, пошкодження у автомобіля позивача насправді незначні, а коштів для виплат за пошкодження автомобіля по регресу у третьої особи немає через його скрутне фінансове та сімейне становище.
У судовому засіданні 25.10.2018 на підставі ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення лише стосовно Військової частини НОМЕР_1 , виходячи з такого:
Як вбачається із матеріалів справи,
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2018 по справі № 336/7491/17 (а.с. 13-15 том 1) встановлено, що 19 грудня 2017 року о 16 год. 05 хв. водій ОСОБА_1 , керуючись транспортним засобом МАЗ 53371, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись по вул. Стартовій в районі будинку № 42 у м. Запоріжжя, перед зміною напрямку руху в ході здійснення обгону не впевнився в безпеці такого маневру та скоїв зіткнення з автомобілем Mersedes Benz Sprinter316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі були пошкоджені.
При цьому в судове засідання водій ОСОБА_1 не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, вказавши, що вину у скоєному визнає.
За результатами розгляду адміністративної справи на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно виготовленого на замовлення позивача звіту № 007 від 23.03.2018 (а.с. 16-23 том 1) суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , розмір матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля Mersedes Benz Sprinter316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження в результаті ДТП складає 81 465,55 грн. (вісімдесят одна тисяча чотириста шістдесят п`ять гривень 55 коп.).
З матеріалів справи вбачається, що представником позивача Квашніним М.О. направлено адвокатський запит № 5 від 14.06.2018 ( а.с. 34-35 том 1) на адресу Міністерства оборони України в якому просить надати інформацію про власника військового автомобіля НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 станом на 19 грудня 2017 року.
22.06.2018 Міністерство оборони України Тил збройних сил надало відповідь на запит № 341/7/3612 ( а.с. 45) в якому зазначено, що автомобіль МАЗ 53371, реєстраційний номер НОМЕР_4 знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_1 . Також вказано, що військова частина НОМЕР_2 з моменту створення (21.08.2014) та по теперішній час знаходиться на фінансовому забезпечені у військовій частині НОМЕР_1 і хоча юридично вказаний автомобіль знаходиться на балансі ВЧ НОМЕР_1 , відповідальність за його збереження та експлуатацію несе військова частина НОМЕР_2 . Автомобіль був переданий до ВЧ НОМЕР_2 згідно акту прийому-передачі у 2014 році.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім цього, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 № 6, відповідно до яких, при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення статті 1192 Цивільного кодексу України, згідно з яким, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.
При цьому розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Збитками відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України (про відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди), зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.21018 у справі № 336/7491/17 (а.с. 13 том 1) встановлено вину водія ОСОБА_1 у скоєнні ДТП шляхом зіткнення МАЗ 53371 із автомобілем Mersedes Benz Sprinter316 CDI. Вину у скоєному водієм визнано. На цій підставі протилежні доводи третьої особи суд відхиляє.
Дані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач фактично підтримує позовні вимоги лише стосовно першого відповідача у справі ВЧ НОМЕР_1 , якого вважає належним для покладення на нього обов`язку по відшкодуванню завданої шкоди.
Суд погоджується із цими доводами і вважає, що позов підлягає до задоволення лише стосовно першого відповідача, виходячи з такого:
За змістом чинного ГПК України належним відповідачем є особа, за рахунок якої можливе реальне задоволення доведених позовних вимог.
Згідно ст. 14 ЗУ "Про Збройні Сили України" .... майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд відхиляє доводи представників відповідачів військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про те, що якщо на дату скоєння ДТП військовий автомобіль МАЗ 53371 разом із водієм ОСОБА_1 був відкомандирований у відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (зараз ВЧ НОМЕР_7 ) м. Запоріжжя (а.с. 51-53 том 2), то відповідальність за відшкодування шкоди покладається на цю іншу військову частину.
Відрядження не свідчить про зміну правового титулу майна (автомобіля), яке юридично залишається приналежним військовій частині НОМЕР_2 .

З відомостей про автомобіль МАЗ 53371 (а.с. 144 том 2) вбачається, що станом на 26.09.2017 машина належить ВЧ НОМЕР_2 (яка змінила назву з ВЧ польова пошта НОМЕР_8 - а.с. 149,152 том 2). Ці ж відомості вказано у технічному талоні ТЗ серія КВ 034212 (а.с. 151 том ).
Витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 25.09.2017 введено в експлуатацію легкові, вантажні та спеціальні автомобілі, якими укомплектовані підрозділи ВЧ НОМЕР_2 , присвоєно їм військові номерні знаки, закріплено транспортні засоби за підрозділами і водіями відповідно додатку до наказу. В додаток внесено і автомобіль МАЗ 53371 (а.с. 152-153 том 2).

З наявних у справі доказів, а також і з пояснень командира ВЧ НОМЕР_2 (а.с. 142-143 том 2) вбачається, що військова частина НОМЕР_1 зареєстрована як юридична особа - державна організація, має ідентифікаційний код НОМЕР_9 . При ній створена централізована бухгалтерія, що здійснює централізоване обслуговування ВЧ НОМЕР_2 . При цьому 01.08.2014 ВЧ НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 (особовий рахунок № НОМЕР_10 ). ВЧ НОМЕР_2 не здійснює самостійно свою господарську діяльність.
Згідно ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.
Відповідачі не вказали суду на положення чинного законодавства які б визначали відповідальність держави за шкоду, завдану військовим автомобілем в результаті ДТП. В такому випадку належним відповідачем був би відповідний орган Держказначейства, а військові частини лише третіми особами.
При цьому згідно довідки командира ВЧ НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_2 (перейменована з польова пошта НОМЕР_8 ) з 01.08.2014 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , в зв`язку із чим рахунки в органах Державної казначейської служби не відкривались, самостійна господарська діяльність не здійснюється (а.с. 57 том 2).
Це ж підтверджується і довідкою головного фінансово-економічного управління Генштабу Збройних Сил України від 01.09.2014 № 346/1/2/3297 (а.с. 159 том 2).

До відзиву на позов від 20.07.2018 командиром військової частини НОМЕР_1 прикладено копію довідки № 2/18 з ЄДРПОУ на військову частину НОМЕР_2 і вказано її ідентифікаційний код НОМЕР_11 (а.с. 81 том 1). Перший відповідач вказує, що ВЧ НОМЕР_2 є юридичною особою і сама повинна відповідати за своїми зобов`язаннями згідно ст. 96 ЦК України.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, Військовій частині НОМЕР_2 було відмовлено у постановці на податковий облік в органах ДПІ через відсутність ідентифікаційного коду, бо код 00152024 не є ідентифікаційним згідно довідки державної служби статистики України (а.с. 158 том 2), він є помилковим (а.с. 58-60 том 2).
Згідно довідки Міністерства Оборони України від 25.07.2018 (а.с. 129 том 1 ) ВЧ НОМЕР_2 не здійснює самостійно свою господарську діяльність, а використовує ідентифікаційний код НОМЕР_9 закріплений за ВЧ НОМЕР_1 .

Отже, належним відповідачем у справі є ВЧ НОМЕР_1 , яка здійснює фінансове забезпечення володільця (ВЧ НОМЕР_2 ) військового автомобіля МАЗ 53371, що скоїв ДТП.
Суд погоджується зі запереченнями проти позову з боку третього відповідача, Моторного (транспортного) страхового бюро України про його неналежність як відповідача по справі (а.с. 189 том 1), виходячи з такого:
Чинне законодавство не звільняє військові частині від обов`язку страхувати свою відповідальність як власників наземних транспортних засобів.
Судом не встановлено наявність страхового полісу на військовий автомобіль МАЗ 53371 яким скоєно ДТП.
Ст. 41 (41,1 п. а) ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Цим Законом визначено, що для отримання відшкодування повинно бути звернення до МТСБУ, зокрема в порядку ст. 35 цього Закону.
МТСБУ повідомило суд, що жодних заяв про відшкодування коштів за наслідками ДТП між сторонами за рахунок коштів страхового бюро до нього не надходило.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у справі № 910/9029/17 (постанова від 27.04.2018) вказав на те, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).
При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
Верховний Суд доводи касаційної скарги про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ "Нова", а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, визнав безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина 1 статті 12 ЦК України), особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина 2 статті 14 цього Кодексу).
Такий же підхід господарський суд застосує і до доводів першого та другого відповідачів (та відхиляє їх) про те, що позивач повинен був в першу чергу намагатися отримати відшкодування від МТСБУ, право на що він мав у відповідності до п. 41.1. ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Чинним законодавством імперативно не передбачено, що потерпілий від ДТП в першу чергу повинен отримати відшкодування від страхової компанії, а лише потім звертатися до винуватця ДТП. Тому позов у даній справі не є ні помилковим щодо обрання належного відповідача, ні передчасним. Позов заявлено правомірно.
Позивач просить стягнути з належного відповідача 81 465,55 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача Mersedes Benz Sprinter316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , як визначено звітом № 007 дослідження автотоварознавця від 23.03.2018 (а.с. 16 том 1).
У відповідності до п.8) ч. 2 ст. 182 ГПК України саме у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи у справі.
В ході підготовчого провадження відповідачі-військові частини не ставили питання про незгоду із розміром визначеного відновлювального ремонту автомобіля позивача і не просили призначити у справі експертизу.
З цих підстав суд вважає, що відповідачами в ході розгляду справи не надано ніяких належних і допустимих доказів на спростування недостовірності оцінки завданої шкоди, яка на замовлення позивача розрахована суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (а.с. 16 том 1).
У відповідності до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За звіт по визначенню вартості відновлювального ремонту позивач сплатив СПД Шахову О.В. 1500,00 грн. що вбачається із наявних у справі доказі (а.с. 46-49 том 1).
Дані витрати є витратами, пов`язаними із розглядом справи згідно ст. 123 ГПК України і тому згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України при задоволенні позову покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 81 465,55 грн. завданої шкоди слід задовольнити лише щодо Військової частини НОМЕР_1 , ці вимоги є обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, А 1744 повністю, з якого на користь позивача слід також стягнути 1500,00 грн. витрат за виготовлення звіту по визначенню вартості відновлювального ремонту, 1762,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю стосовно Військової частини НОМЕР_1 .
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (яка є формувачем військової частини НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (ідентифікаційний код 14282829, м. Київ, вул. Андріївська, 4) -- 81 465,55 грн. завданої шкоди, 1500,00 грн. витрат за виготовлення звіту по визначенню вартості відновлювального ремонту, 1762,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
3. У позові щодо Військової частини НОМЕР_2 та Моторно (транспортного) страхового бюро України - відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2018

Суддя Н.М. Спаських