РІШЕННЯ

16 жовтня 2018 року

м. Тернопіль

Справа № 921/208/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участю секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

Розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС", вул. Івана Кудрі, 14, оф.8, м. Київ, 01042

до відповідача: Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", вул. Багата, 5-А, м. Тернопіль, 46001

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" 03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Закарпатська митниця ДФС, (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька,20, ).

про стягнення коштів у сумі 431 843 грн 00 коп.

За участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: не з'явився;

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився;

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з'явився.

Судові процедури.

Повідомлення учасників про справу та фіксування судового процесу.

У судових засіданнях представникам сторін роз'яснено права та обов’язки учасників та сторін справи, форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Сторони, за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд" на CD-R, серійний номер N120UG21D8032989A2.

Суть справи.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою Вих.№МРТ-4800 від 11.06.2018 до відповідача - Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", у якій просить суд стягнути з відповідача суму додаткових витрат з урахуванням судового збору (стягнутого по справі №910/15906/17) в загальному розмірі 431 843 грн 00 коп.

Відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого засідання на 13 липня 2018 року.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.06.2018, на підставі статті 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 5; код філії 40123465).

Також, ухвалою суду від 07.08.2018, на підставі статті 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Закарпатську митницю ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька,20, ).

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше відбулось 13 липня 2018 року о 10 год. 00 хв.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Згідно частини 2 статті 183 ГПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 13.07.2018 відкладено підготовче засідання на 07 серпня 2018 року, на підставі статті 183 ГПК України.

У судовому засіданні – 07.08.2018 протокольною ухвалою підготовче засідання відкладалося на 04.09.2018, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 10.08.2018, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Із змісту частини 3 статті 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

У судовому засіданні 04.09.2018 строк підготовчого провадження продовжено до 17.09.2018, закрито підготовче провадження з 17.09.2018 та призначено справу до розгляду по суті на 17.09.2018.

Розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 17 вересня 2018 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті, судом відкладався на 01.10.2018 та на 16.10.2018.

При розгляді справи по суті, суд з’ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача його вступне та заключне слово.

В судовому засіданні 16.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом, як стверджує позивач, є невиконання відповідачем умов Договору №МРТ – 538 від 24 квітня 2013 року про організацію перевезень вантажів, який укладено між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" та відповідачем – Державним підприємством "Тернопільське лісове господарство".

У судових засіданнях представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задоволити позов.

Також через канцелярію суду подав відповідь на відзив. ( вх. №15060 від 06.08.2018).

Заперечення відповідача.

Представник відповідача проти позову повністю заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№15202 від 07.08.2018). Зокрема, вказує на те, що за умовами укладеного договору про організацію перевезень вантажів №МРТ-538 від 24.04.2013 та додатків до нього, ДП "Тернопільське лісове господарство" не замовляло у ТОВ "МЕТРУДТРАНС" додаткових послуг на суму 425 461,03 грн. Додаткові витрати, виникли у зв’язку із затримкою вагонів №66710682 та №96395413 з метою проведення митного контролю на вимогу Закарпатської митниці ДФС. Серед переліку додаткових послуг Виконавця, які оплачує Клієнт, передбачених Договором та додатками до нього, відсутні послуги, пов’язані з митним оформленням вантажу та зобов’язання вантажовідправника відшкодувати додаткові витрати перевізника під час здійснення митного контролю. Отже, сплата додаткових витрат, договором не передбачена. Також, зазначає, що Господарський суд м.Києва, розглядаючи справу за позовом ПАТ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" до ТОВ "МЕТРУДТРАНС" про стягнення 425 461,03 грн, дійшов до висновку, що наявний спір не стосується договору перевезення, який оформлюється накладною. Послуги з перевезення вантажів надані в повному обсязі, претензій щодо здійснення перевезень сторони не мають. Спір стосується права нараховувати та стягувати додаткові збори за послуги, які надані в процесі організації перевезень вантажів за укладеним договором. Перевізник ПАТ "Українська залізниця" використала своє право щодо звернення до суду щодо стягнення суми додаткових витрат, пов’язаних із затримкою вагонів у розмірі 425 461,03 грн, не до вантажовідправника на підставі перевізного документу, а до ТОВ "МЕТРУДТРАНС", правовідносини з яким врегульовано Договором №2250/1214-2012 від 28.12.2012 про надання послуг організації перевезень вантажів у власних напіввагонах. У нормах міжнародного законодавства залізничних перевезень відсутні норми, які регулюють порядок звернення експедитора до вантажовідправника з позовом про стягнення додаткових витрат перевізника. Відповідно до положень статті 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права. Правовідносини, які склалися між сторонами за договором про організацію перевезень вантажів застосовуються загальні положення про надання послуг, перелік яких та спосіб оплати за які регулюються договором. Враховуючи, відсутність вини відповідача у додатковому нарахуванні залізницею коштів, а також те, що додаткових послуг, пов'язаних із затримкою вагонів в процесі проведення митного контролю Закарпатською митницею ДФС, відповідач не замовляв, і такі послуги договором № МРТ-538 від 24.04.2013 не передбачені, відповідно, вимога позивача про стягнення коштів за договором у сумі 425 461,03 грн є необґрунтованою. Відповідно, у відповідача не виникає зобов’язання сплачувати позивачу суму судового збору, стягнуту за розгляд справи судом за позовом контрагента позивача у розмірі 6 381,92 грн. А тому, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Пояснення третіх осіб.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики", участь уповноваженого представника в судові засідання не забезпечило. Однак через канцелярію суду надішли письмові пояснення (вх.№13695 від 10.07.2018), у яких, зокрема, підтверджено стягнення ПАТ "Укрзалізниця" з рахунку ТОВ "МЕТРУДТРАНС" додаткових зборів з урахуванням судового збору у розмірі 431 842,95 грн. Також, зазначає, що ТОВ "МЕТРУДТРАНС" має право на стягнення вартості додаткових зборів з ДП "Тернопільське лісове господарство" на підставі Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та договору укладеного між ТОВ "МЕТРУДТРАНС" та ДП Тернопільське лісове господарство" від 24.04.2013 за №МРТ-538.

Третя особа – Закарпатська митниця ДФС, участь уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила. Однак через канцелярію суду надішли письмові пояснення (вх.№16453 від 30.08.2018), в яких заперечує проти позову з підстав, викладених в них. Зокрема, зазначає, що позивач посилаючись, на акти загальної форми як на підставу своїх вимог позивач не наводить доказів того, що вони вчинялись уповноваженими на це посадовими особами. Відсутня аргументація обґрунтованості включення складових витрат на операції з вантажем до загально нарахованої суми. З наданих позивачем матеріалів неможливо перевірити правильність проведених нарахувань, оскільки позивачем, всупереч вимогам ГПК України, не обґрунтовано належними доказами підстави корегування вартості послуг (зокрема, за користування вагоном; за маневрову роботу; за зберігання вантажу; за зважування вантажу; за участь представника залізниці у зважуванні вантажу, за телеграфічне повідомлення) на коефіцієнт 2,302 та визначення розміру самого коефіцієнту; не обґрунтовано застосування подвійного коефіцієнта 2,302 при розрахунку вартості маневрової роботи; в матеріалах справи взагалі відсутній розрахунок вартості послуг за подання/забирання вагону з під'їзної колії та розрахунок навантажувально - розвантажувальними робіт силами МЧ - Львів, позивачем також не було визначено правові підстави для стягнення тарифу Батово - Чоп, Батьово- Мукачево, Мукачево -Чоп та не обґрунтовано належними доказами сам тариф.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" (Виконавець) та Державним підприємством "Тернопільське лісове господарство" (Клієнт) укладено договір про організацію перевезень вантажів №МРТ-538, відповідно до умов якого Виконавець зобов’язався за плату і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов’язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів ( п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, Клієнт повинен надати Виконавцю відомості і документи, визначені цим Договором, необхідні для виконання зобов'язань та вчасно оплатити надані послуги.

Пунктом 2.3.1 Договору передбачено право Клієнта виступати платником додаткових послуг, пов’язаних з організацією перевезень вантажів, які замовлені Клієнтом, у всіх видах сполучення в межах України, а також послуг, які надаються залізницями за вільними тарифами, на підставі укладених із залізницями договорів.

Згідно п.3.1 Договору, загальна ціна Договору складається із суми наданих послуг, пов’язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається в Протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього Договору (додаток №2 Договору).

Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється Сторонами у національній валюті України, на умовах попередньої оплати (п.3.2 Договору).

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що плата за додаткові послуги, зазначені в додатку №1 до Договору, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за калькуляціями залізниць.

Відповідно до пункту 10.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з дати підписання Сторонами та діє до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані послуги по цьому Договору – до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із Сторін не звернулася письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до інших Сторін про припинення його дії, то цей Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Додатком №1 до Договору Сторонами погоджено Перелік додаткових послуг та розмір плат, пов’язаних з перевезенням вантажів до Договору №МРТ-538 від 24.04.2013.

При цьому, пунктом 1 вказаного Додатку передбачено, що додаткові послуги, пов’язані з організацією перевезень вантажів, які замовлені Клієнтом, у всіх видах сполучення в межах України, сплачуються Клієнтом у розмірі ставок, встановлених "Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов’язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 26.03.2009 №317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356.

Відповідно до п.2 Додатку №1 до Договору, оплата кожної послуги, пов’язаної з перевезенням вантажів залізничним транспортом, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів та які надаються за вільними (договірними) тарифами, здійснюється за цінами згідно з розробленими калькуляціями ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до укладених договорів "Про організацію перевезень вантажів між Клієнтом та залізницями".

Додатком №2 до Договору – Протокол погодження договірної ціни між Виконавцем і Клієнтом №2 до Договору №МРТ-538 від 24 квітня 2013 року, підписаного Сторонами, погоджено, що вартість (ціна послуг) з організації перевезення вантажів Клієнта у вагонах (напіввагонах) згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема: тариф на перевезення вантажу в межах України, встановлений Збірником тарифів для вагонів парку залізниць, який складається з інфраструктурної складової для вагонів парку залізниць, та вагонної складової (при перевезенні вантажів на особливих умовах – тариф збільшується відповідно до положень Збірника тарифів, як для вагонів парку залізниць); вартість додаткових зборів, пов’язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів; вартість інших додаткових послуг, що замовлені Замовником, згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Як стверджує позивач, ТОВ "МЕТРУДТРАНС" надало ДП "Тернопільське лісове господарство" послуги з організації перевезення вантажу "деревина паливна" у вагонах № 66710682 та № 96395413, що підтверджується накладними №№ 545624, 545582.

Даний вантаж відправлявся зі станції Львівської залізниці призначенням на станцію Лискова (Словаччина).

На підставі заявок Закарпатської митниці № 07-70-61/60/40 від 16.05.2016 та № 07-70-61/60/41 від 17.05.2016, вказані вагони були затримані з метою проведення митного контролю, про що складені акти загальної форми № 7563 від 16.05.2016 та № 7566 від 17.05.2016.

На виконання вказівок Закарпатської митниці вантаж у вагонах № 66710682 та № 96395413 відправлено на станцію Чоп Львівської залізниці для вивантаження вказаних вагонів та зберігання майна, вилученого митним органом.

За актами загальної форми визначено порушення ст.ст. 218, 338 МК України та також нараховані платежі за затримку вагонів № 66710682 та № 96395413, згідно із ставками Збірника тарифів №1 із застосуванням коригувального коефіцієнта та на загальну суму 425 461,03 грн.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" – 425 661, 03 грн - додаткових зборів та тарифу, 6 381, 92 грн - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 апеляційні скарги Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" про розстрочку виконання рішення суду від 15.11.2017 у справі № 910/15906/17 задоволено; розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/15906/17, а саме суму боргу у розмірі 425 461,03 грн та судового збору у розмірі 6 381,92 грн до 01.07.2018 щомісячно рівними частинами: - 107 960,72 грн до 01.04.2018; - 107 960,72 грн до 01.05.2018; - 107 960,72 грн до 01.06.2018; - 107 960,79 грн до 01.07.2018.

На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі №910/15906/17, ТОВ "МЕТРУДТРАНС" сплатило на користь ПАТ "Українська залізниця" суму боргу з врахуванням судового боргу в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №388 від 30.03.2018; №476 від 27.04.2018; №600 від 25.05.2018; №643 від 05.06.2018; №647 від 05.06.2018 та банківською випискою з 28.03.2018 до 06.06.2018.

З метою добровільного врегулювання спору, 07.02.2018 позивачем надіслано відповідачу претензію № МРТ-4504 щодо сплати боргу у розмірі 425 461,03 грн., що підтверджується фіскальним чеком №8350 від 07.02.2018 з описом вкладення від 07.02.2018.

На вказану претензію, відповідач надав відповідь, в якій зазначає, що дана претензія не підлягає до задоволення, оскільки ТОВ "МЕТРУДТРАНС" не надало доказів сплати грошових коштів, а тому відповідно права та інтереси суб'єкта господарювання не є порушеними.

Отже, як стверджує позивач та зазначене не спростовано відповідачем, ДП "Тернопільське лісове господарство" на момент звернення з позовом до суду не оплатило суму в розмірі 431 843,00 грн.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Розглянувши матеріали справи, пояснення та заперечення сторін, подані ними докази судом встановлено наступне.

Розглянувши та оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв’язку з укладенням договору №МРТ-538 від 24.04.2013, який за правовою природою є господарським договором про надання транспортно-експедиційних послуг.

Норми права, які застосував суд.

Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до стаття 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов’язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

Як визначено статтею 67 Господарського кодексу України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Стаття 638 Цивільного кодексу України вказує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правовідносини з перевезення та переміщення продукції залізницями регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), яка є чинною для України (оскільки в даному випадку має місце перевезення вантажів у міжнародному сполученні), іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічне положення міститься в статті 316 Господарського кодексу України.

Стаття 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор є суб'єктом господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиційних послуг, визначених договором транспортного експедирування, а транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень.

Так, статтею 306 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі змістом статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут залізниць).

Так, зокрема, статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами залізниці вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно статті 121 Статуту залізниць, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами.

Відповідно до п.2 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, передбачено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Статтею 13 Правил передбачено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктом 16 вказаних Правил передбачено випадки, коли вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, зокрема, якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

При цьому, митні процедури не входять до цього переліку, отже не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Згідно п.5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

За приписами §2 ст.12 УМВС, перевірка вантажу на шляху перевезення може здійснюватися, зокрема, за умови, передбаченими митними правилами.

Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи ( частина 1 стаття 4 Митного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України встановлено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Відповідно до частини 5 статті 338 Митного кодексу України, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Згідно частини 2 статті 218 Митного кодексу України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже, з аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як статті 218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 530 Цивільного України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України.

Як визначено статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Мотивована оцінка судом аргументів наведених учасниками справи.

Аргументи та докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору №МРТ-538 про організацію перевезень вантажів від 24 квітня 2013 року, за умовами якого Виконавець (ТОВ "МЕТРУДТРАНС") взяв на себе зобов'язання виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов’язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Додатком №1 до Договору Сторонами погоджено Перелік додаткових послуг та розмір плат, пов’язаних з перевезенням вантажів до Договору №МРТ-538 від 24.04.2013.

Додатком №2 до Договору – Протокол погодження договірної ціни між Виконавцем і Клієнтом №2 до Договору №МРТ-538 від 24 квітня 2013 року, підписаного Сторонами, погоджено, що вартість (ціна послуг) з організації перевезення вантажів Клієнта у вагонах (напіввагонах) згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема: тариф на перевезення вантажу в межах України, встановлений Збірником тарифів для вагонів парку залізниць, який складається з інфраструктурної складової для вагонів парку залізниць, та вагонної складової (при перевезенні вантажів на особливих умовах – тариф збільшується відповідно до положень Збірника тарифів, як для вагонів парку залізниць); вартість додаткових зборів, пов’язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів; вартість інших додаткових послуг, що замовлені Замовником, згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги з організації перевезення вантажу "деревина паливна" у вагонах №66710682 та №96395413, що також підтверджується накладними №№545624, 545582.

Даний вантаж відправлявся зі станції Львівської залізниці призначенням на станцію Лискова (Словаччина).

На підставі заявок Закарпатської митниці №07-70-61/60/40 від 16.05.2016 та № 07-70-61/60/41 від 17.05.2016, вказані вагони затримані з метою проведення митного контролю, про що складено акти загальної форми №7563 від 16.05.2016 та №7566 від 17.05.2016.

На виконання вказівок Закарпатської митниці вантаж у вагонах №66710682 та №96395413 відправлено на станцію Чоп Львівської залізниці для вивантаження вказаних вагонів та зберігання майна, вилученого митним органом.

Зокрема, за актами загальної форми визначено порушення ст. ст.218, 338 Митного кодексу України, нараховано платежі за затримку вагонів №66710682 та №96395413, згідно зі ставками Збірника тарифів №1 із застосуванням коригувального коефіцієнта та на загальну суму 425461,03 грн.

Матеріали справи містять копії складених залізницею актів загальної форми, якими підтверджено обставини, що мали місце при затриманні вантажу у вагонах №№66710682, 96395413 за перевізними документами №545624 та №545582 на шляху прямування на станцію Чоп.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" – 425 661, 03 грн - додаткових зборів та тарифу, 6 381, 92 грн - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 апеляційні скарги Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" про розстрочку виконання рішення суду від 15.11.2017 у справі № 910/15906/17 задоволено; розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/15906/17, а саме суму боргу у розмірі 425 461,03 грн та судового збору у розмірі 6381,92 грн до 01.07.2018 щомісячно рівними частинами: - 107 960,72 грн до 01.04.2018; - 107 960,72 грн до 01.05.2018; - 107 960,72 грн до 01.06.2018; - 107 960,79 грн до 01.07.2018.

На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі №910/15906/17, ТОВ "МЕТРУДТРАНС" сплатило на користь ПАТ "Українська залізниця" суму боргу з врахуванням судового боргу в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №388 від 30.03.2018; №476 від 27.04.2018; №600 від 25.05.2018; №643 від 05.06.2018; №647 від 05.06.2018 та банківською випискою з 28.03.2018 до 06.06.2018.

З метою добровільного врегулювання спору, 07.02.2018 позивачем надіслано відповідачу претензію №МРТ-4504 щодо сплати боргу у розмірі 425 461,03 грн., що підтверджується фіскальним чеком №8350 від 07.02.2018 з описом вкладення від 07.02.2018.

На вказану претензію, відповідач надав відповідь, в якій зазначає, що дана претензія не підлягає до задоволення, оскільки ТОВ "МЕТРУДТРАНС" не надало доказів сплати грошових коштів, а тому відповідно права та інтереси суб'єкта господарювання не є порушеними.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 встановлено, що згідно умов Договору № 2250/1214-2012 від 28.12.2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів на власних напіввагонах ТОВ "МЕТРУДТРАНС" у правовідносинах з ПАТ "Укрзалізниця" виступає платником на підставі присвоєного коду відповідно до умов договору та параграфу 2 ст. 31 УМВС, тоді як вантажовідправником за накладними №№545624, 545582 є ДП "Тернопільське лісове господарство", на користь якого здійснено замовлення послуг, передбачених договором № 2250/1214-2012 від 28.12.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно з актів загальної форми нараховані додаткові збори за виконання маневрованих робіт, робіт МЧ, за користування вагонами, зберігання у вагонах, телеграфний збір тощо, на загальну суму 425 461,03 грн.

Отже, чинним законодавством України визначено обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №921/243/17-г/13.

При цьому суд розглянувши заперечення відповідача щодо того, що він не повинен оплачувати додаткові послуги, що є предметом розгляду у справі розглядає їх критично з огляду на таке.

Як уже зазначалось судом правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору №МРТ-538 про організацію перевезень вантажів від 24 квітня 2013 року, за умовами якого Виконавець (ТОВ "МЕТРУДТРАНС") взяв на себе зобов'язання виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов’язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Додатком №1 до Договору Сторонами погоджено Перелік додаткових послуг та розмір плат, пов’язаних з перевезенням вантажів до Договору №МРТ-538 від 24.04.2013.

Додатком №2 до Договору – Протокол погодження договірної ціни між Виконавцем і Клієнтом №2 до Договору №МРТ-538 від 24 квітня 2013 року, підписаного Сторонами, погоджено, що вартість (ціна послуг) з організації перевезення вантажів Клієнта у вагонах (напіввагонах) згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема: тариф на перевезення вантажу в межах України, встановлений Збірником тарифів для вагонів парку залізниць, який складається з інфраструктурної складової для вагонів парку залізниць, та вагонної складової (при перевезенні вантажів на особливих умовах – тариф збільшується відповідно до положень Збірника тарифів, як для вагонів парку залізниць); вартість додаткових зборів, пов’язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів; вартість інших додаткових послуг, що замовлені Замовником, згідно з Додатком №1 до цього Договору.

При цьому за умовами Договору і Додатків до нього окремого замовлення потребують виключно послуги, визначені у Додатку № 1, тоді як послуги залізниці на які нараховуються додаткові збори у зв’язку з затримкою вантажу на вимогу митних органів, не потребують додаткового замовлення. Вартість вказаних послуг включається до вартості послуг з організації перевезень вантажів на підставі п. 2 Додатку 2 до Договору №МРТ-538 про організацію перевезень вантажів від 24 квітня 2013 року (протокол погодження договірної ціни).

Із змісту Договору та його додатків, клієнт відповідач повинен сплатити Виконавцю вартість не тільки замовлених послуг, а й вартість додаткових зборів, пов’язаних перевезенням вантажів, включених до перевізних документів.

Виникнення зазначених додаткових зборів, на думку суду, доведено позивачем та не спростовано відповідачем у межах даної справи.

При цьому зазначена плата не є мірою відповідальності, а тому застосовуються незалежно від наявності вини вантажовідправника та вантажоодержувача.

Слід також зазначити, що у своїх запереченнях відповідач помилково ототожнює спір у межах даної справи із спором за звернення експедитором до вантажовідправника із вимогою про право зворотної вимоги (регресу) тоді як даний спір стосується звернення Експедитора до Клієнта про стягнення вартості послуг за Договором №МРТ-538 про організацію перевезень вантажів від 24 квітня 2013 року та його додатками, що включає в себе і вартість додаткових зборів, пов’язаних додаткових зборів, пов’язаних перевезенням вантажів, включених до перевізних документів.

Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 425 461,03 грн, який неоплачений станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми 6 381,92 грн судового збору (сплаченого позивачем - ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" при поданні позову у справі № 910/15906/17 та стягнутого з ТОВ "МЕТРУДТРАНС" рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17), суд зазначає таке.

Як вбачається із позовної заяви, прохальна частина позову позивачем викладена наступного змісту :" стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" сум додаткових витрат з урахуванням судового збору (стягнутого по справі №910/15906/17) в загальному розмірі 431 843,00 грн. "

Із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15906/17 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018, стягнуто з ТОВ "МЕТРУДТРАНС" на користь ПАТ "Українська залізниця" 6381,00 грн судового збору.

Однак, відповідно до вимог чинного законодавства судовий збір сплачений при поданні позову у справі №910/15906/17 та стягнутий з сторони за розгляд справи, не є додатковим її витратами чи збитками у розумінні договірних відносин та чинного законодавства.

Стаття 163 ГПК України визначає, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів – сумою, яка стягується, або сумою, оспорюванню за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається тільки щодо майнових вимог.

Ціна позову складається з грошової суми в гривнях, яка відображає заявлену грошову матеріально - правову вимогу позивача до відповідача і визначається за правилами, встановленими ГПК України.

Відповідно до вимог статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 123 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

При цьому, розмір судового збору за позовними заявами про стягнення грошових коштів чи майна пов'язується з ціною позову. А тому сума судового збору не може входити у розрахунок суми, що стягується чи оспорюється.

Слід зазначити, що дані витрати, у сумі судового збору, не є додатковими зборами, пов’язаними з перевезенням вантажів, а саме тими витратами, які як додаткові передбачені у Додатку № 2 до Договору № МРТ-538 про організацію перевезень вантажів від 24 квітня 2013 року на який посилається позивач.

Не є вони, на думку суду, і збитками в розумінні статті 224 ГК України та статті 22 ЦК України.

А тому, враховуючи предмет і підставу позовних вимог, дані суми помилково включені позивачем до складу ціни позову у межах даної справи і не можуть бути стягненні судом.

За таких обставин, позов в частині стягнення судового збору у розмірі 6381,92 грн за розгляд справи № 910/15906/17 не підлягає до задоволення.

Також, судом встановлено наступне:

Як слідує із прохальної частини позовної частини, позивач просить стягнути суму коштів у розмірі 431 843,00 грн з врахуванням судового збору (стягнутого по справі №910/15906/17), зокрема сума якого становить 6381,92 грн.

Судом здійснено перерахунок ціни позову, а саме : 425 461,03 грн (борг, підтверджений матеріалами справи) + 6381,92 грн (сума судового збору стягнутого по справі №910/15906/17) = 431 842, 95 грн, менше ніж заявлено позивачем.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення коштів у розмірі 0,05 грн, заявлені безпідставно, документально не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Висновок суду.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Як визначено статтею 73 ГПК України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не надав суду належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів у спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" (вул. Багата, 5А, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер 00993024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" (вул. Івана Кудрі, 14 оф. 8, м. Київ, ідентифікаційний номер 34980991) - 425 461 грн 03 коп. боргу. В решті позовних вимог у розмірі 6 381 грн 97 коп., відмовити.

Судові витрати.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи зазначене, суд керуючись своїм правом, покладає судовий збір на відповідача у справі як такого з вини якого, на думку суду, виник даний спір.

Поряд з цим, ч. 2 статті 123 ГПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом судового розгляду у справі №921/208/18 на день подання позовної заяви є вимога майнового характеру: стягнення заборгованості у розмірі 431 843, 00 грн, за яку належить до сплати 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та становить 6477,65 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6478, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №650 від 06.06.2018. Таким чином, сума зайво сплаченого судового збору становить 0,05 грн.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Для повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 0,05 грн позивачу необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 231, 233, 236-241 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Судові витрати у складі судового збору покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3.          Стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" (вул. Багата, 5А, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер 00993024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" (вул. Івана Кудрі, 14 оф. 8, м. Київ, ідентифікаційний номер 34980991) - 425 461 грн 03 коп. боргу.

4.          Стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" (вул. Багата, 5А, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер 00993024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРУДТРАНС" (вул. Івана Кудрі, 14 оф. 8, м. Київ, ідентифікаційний номер 34980991) - 6381 грн 97 коп. судового збору.

5.          В решті позовних вимог у розмірі 6 381 грн 97 коп., відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення, з урахуванням вихідних днів 20,21,27,28.10.2018 відрядження судді 23,24,25.10.2018 складено протягом десяти робочих днів 02 листопада 2018 року

Суддя                                                                       В.Л. Гевко