ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 Справа №914/1048/18

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств Укрнафтохімпроект, м. Київ

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Навчально-виховний комплекс Школа-садок Софія м. Львова, м. Львів

про визнання протиправним та скасування Ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 р. Про затвердження навчально-виховному комплексу Школа-садок Софія м. Львова технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. О.Мишуги, 13-а.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача: ОСОБА_3- представник;

від третьої особи:ОСОБА_4- представник.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств Укрнафтохімпроект звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Навчально-виховний комплекс Школа-садок Софія м. Львова про визнання протиправним та скасування Ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 р. Про затвердження навчально-виховному комплексу Школа-садок Софія м. Львова технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. О.Мишуги, 13-а.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.08.2003 року між Державним підприємством завод «Полярон» та Відкритим акціонерним товариством ««Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект», було укладено біржову угоду №155-03/4 договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, згідно умов якої позивач придбав нежитлові приміщення двоповерхового будинку без підвалу літераА-2) загальною площею 1 655,9 м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мишуги, 13. Право власності ПАТ «Укрнафтохімпроект» на дані нежитлові приміщення зареєстроване у встановленому законом порядку

Ухвалою Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року погоджено ВАТ «Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект», місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. О.Мишуги,13 для реконструкції адміністративних будівель за рахунок земель житлової та громадської забудови: площею 0,4908 га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0032 га в оренду терміном 5 років у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва. Вказаною ухвалою надано тримісячний термін на подання у встановленому поре проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для затвердження міською радою.

На виконання вказаної ухвали ПАТ «Укрнафтохімпроект» було розроблено проект землеустрою та погоджено з усіма контролюючими органами та службами.

Ухвалою Львівською міської ради № 3515 від 07.05.2010 року внесено зміни до ухвали Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року, а саме слова «площею 0,4908 га» змінено словами «площею 0,3768 га»; у п.п. 1.2 слова «площею 0,0032 га» змінено словами «площею 0,0007 га».

Однак, Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 1510/8551/2012, визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 3515 від 07.05.2010 року «Про внесення змін до ухвали міської ради № 1754 від 17.04.2008 року».

В той же час, ухвалою Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року затверджено навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» м. Львова технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Мишуги, 13-а та передано НВК «Софія» земельну ділянку площею 1,0392 га (кадастровий номер :01:005:0028) на вул. Мишуги, 13-а у постійне користування для обслуговування будівель навчального закладу за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі громадського призначення.

Даною ухвалою Львівська міська рада надала у постійне користування НВК Софія» земельну ділянку площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а, яка частково накладається (площа накладання - 0,1103 га згідно плану топографічного знімання території станом на 2018 рік) на земельну ділянку площею 0,494 га, якою фактично користується Львівська філія Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект».

Позивач вважає, він є користувачем земельної ділянки площею 0,494 га на вул. О. Мишуги, 13 у зв'язку з набуттям 21.08.2003 року нежитлових приміщень за біржовою угодою №155-03/4 договором купівлі-продажу об'єкту нерухомості на підставі рішень Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року та № 3964 від 30.09.2010 року, які на сьогоднішній день є чинними. Однак відповідачем без згоди позивача була передана третій особі НВК «Софія» у постійне користування земельна ділянка площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а за рахунок земельної ділянки площею 0,494 га на вул. О. Мишуги, 13, яка знаходиться у користуваї ПАТ «Укрнафтохімпроект», тому позивач вважає, що за відсутності згоди землекористувача вилучення у нього земельної ділянки здійснення дій щодо відведення даної земельної ділянки є неправомірним, а оскаржуване рішення Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 рок незаконним.

Обставини справи: ухвалою від 07 червня 2018 року суд залишив без руху позовну заяву Публічного акціонерного товариства Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств Укрнафтохімпроект до відповідача: Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування Ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 р. Про затвердження навчально-виховному комплексу Школа-садок Софія м. Львова технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. О.Мишуги, 13-а, та надав позивачу час для усунення недоліків.

Оскільки позивачем було усунено недоліки позовної заяви, ухвалою від 20 червня 2018 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 24 липня 2018 року. Також даною ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Навчально-виховний комплекс Школа-садок Софія.

В підготовчому судовому засіданні 24.07.2018р. розгляд справи було відкладено на 01.08.2018р. у звязку із неявкою представника третьої особи.

В підготовче засідання 01.08.2018р. зявилися представники сторін. Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Зокрема відповідач звертає увагу на те, що навчально-виховний комплекс «Школа-садок «Софія» належить на праві комунальної власності з правом оперативного управління територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, будівля школи під літ. «А-2», заг. площею 2309,5 кв.м. та будівля басейну заг. площею 207,8 кв.м по вул. Мишуги, 13а зареєстровано за територіальною громадою м.Львова в особі Львівської міської ради з правом оперативного управління навчально-виховного комплексу «Школа-садок «Софія».

Згідно з довідкою про правовий статус земельної ділянки від 04.10.2010р. № 40/01-15/398, земельна ділянка площею 1,8510 га знаходиться в межах земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні Дошкільного закладу № 173.

Відповідач вважає, що наведені обставини свідчать про те, що земельна ділянка на вул. Мишуги,13а в м. Львові належала та належить комунальній власності міста Львова.

Також відповідач посилається на те, що земельна ділянка на вул. Мишуги, 13а не була сформована, а саме її межі не були визначені, їй не було присвоєно кадастрового номеру, і на неї не було оформлено у будь-якої особи чи органу правовстановлюючого документу. НВК «Школа-садок «Софія» забезпечило виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Львівська міська рада ухвалою від 24.10.2013р. №2775 затвердила навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. О. Мишуги, 13-а та передала у постійне користування для обслуговування будівель навчального закладу за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі громадського призначення.

Загалом, відповідач вважає, що надання земельної ділянки площею 1.0392 га на вул.О.Мишуги, 13-а Львівською міською радою навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» відбулось в порядку, передбаченому законом.

Відповідач звертає увагу на те, що згідно біржової угоди між ДП заводом «Полярон» та ВАТ «Український інститут по проектуванню нафтопереробних та нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» останнє отримало обєкт нерухомість приміщення двоповерхового будинку без підвалу загальною площею 1 655,9м2 по вул. Мишуги,13, однак жодної інформації щодо продажу земельної ділянки в угоді немає.

Окрім того відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки оскаржувана ухвала Львівської міської ради від 24.10.2013р. №2775 була оприлюднена шляхом розміщення її на офіційному сайті Львівської міської ради, а відтак позивач міг дізнатися про прийняття відповідачем оскаржуваної ухвали з моменту її оприлюднення.

В підготовчому засіданні 01.08.2018р. було оголошено перерву до 29.08.2018р. Також ухвалою від 01.08.2018р. було продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

08.08.2018р. позивач подав суду відповідь на відзив в якому зокрема звертає увагу на те, що рішеннями судів, які у встановленому законом порядку набрали законної сили, встановлено, що Державне підприємство «Полярон» разом з нежитловим приміщенням передало ПАТ «Укрнафтохімпроект» у користування земельну ділянку площею 0,531 га та листом № 01/42 від 20.02.2008 року надало згоду на вилучення вказаної земельної ділянки на умові передачі в користування позивачу ПАТ «Укрнафтохімпроект» як єдиному власнику об'єкта нерухомості.

Позивач вважає, що ПАТ «Укрнафтохімпроект» є належним користувачем земельної ділянки площею 0,494 га на вул. О. Мишуги, 13 у зв'язку з набуттям 21.08.2003 року нежитлових приміщень за біржовою угодою №155-03/4 договором купівлі-продажу об'єкту нерухомості на підставі рішень Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року та № 3964 від 30.09.2010 року, які на сьогоднішній день є чинними та недійсними у судовому порядку не визнавались.

Також позивач звертає увагу на те, що ПАТ «Укрнафтохімпроект» не могло дізнатися про порушення свого права раніше, оскільки попереднє листування з питань потенційної можливості передачі земельної ділянки у майбутньому не свідчить про обізнаність суб'єкта із фактом незаконної передачі земельної ділянки. Надана у постійне користування НВК «Софія» земельна ділянка не огороджена межовими знаками, жодні роботи на ній не проводились, акт узгодження меж із третьою особою НВК «Софія» позивач не підписував. Доказів, які б підтверджували обізнаність позивача про порушення своїх прав на конкретну частину земельної ділянки раніше.

В підготовчому засіданні 29.08.2018р. оголошувалась перерва до 18.09.2018р.

Ухвалою від 18.09.2018р. суд закрив підготовче провадження у справі №914/1048/18 та призначив розгляд спарив по суті в судовому засіданні на 02.10.2018р.

В судових засіданнях 02.10.2018р. та 11.10.2018р. оголошувалась перерва.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задоволити з підстав наведених в позовній заяві та матеріалах справи.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві та поясненнях наданих в судових засіданнях.

Представник третьої особи просив суд в позові відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і обєктивно оцінивши докази, встановив наступне:

21.08.2003 року між Державним підприємством завод «Полярон» та Відкритим акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект», було укладено біржову угоду №155-03/4 договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, згідно умов якої позивач придбав нежитлові приміщення двоповерхового будинку без підвалу літераА-2) загальною площею 1 655,9 м, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Мишуги,13.

Ухвалою Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року (а.с. 22) погоджено ВАТ «Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект», місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. О.Мишуги,13 для реконструкції адміністративних будівель за рахунок земель житлової та громадської забудови: площею 0,4908 га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0032 га в оренду терміном 5 років у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва. Вказаною ухвалою надано тримісячний термін на подання у встановленому поре проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для затвердження міською радою.

На виконання вказаної ухвали ПАТ «Укрнафтохімпроект» було розроблено проект землеустрою та погоджено з усіма контролюючими органами та службами.

Ухвалою Львівською міської ради № 3515 від 07.05.2010 року (а.с. 23) внесено зміни до ухвали Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року, а саме слова «площею 0,4908 га» змінено словами «площею 0,3768 га»; у п.п. 1.2 слова «площею 0,0032 га» змінено словами «площею 0,0007 га».

Ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010р. №3964 затверджено Відкритому акціонерному товариству «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект», проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул.. О.Мишуги,13 для реконструкції адміністративних будівель і їх обслуговування за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання-землі комерції: площею 0,3768 га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0007 га в оренду терміном 5 років.

Однак, Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 1510/8551/2012, визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 3515 від 07.05.2010 року «Про внесення змін до ухвали міської ради № 1754 від 17.04.2008 року».

В той же час, ухвалою Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року затверджено навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» м. Львова технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Мишуги, 13-а та передано НВК «Софія» земельну ділянку площею 1,0392 га (кадастровий номер :01:005:0028) на вул. Мишуги, 13-а у постійне користування для обслуговування будівель навчального закладу за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі громадського призначення.

Даною ухвалою Львівська міська рада надала у постійне користування НВК Софія» земельну ділянку площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а, яка частково накладається (площа накладання - 0,1103 га згідно плану топографічного знімання території станом на 2018 рік) на земельну ділянку площею 0,494 га, якою фактично користується Львівська філія Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект».

Позивач вважає, він є користувачем земельної ділянки площею 0,494 га на в ОСОБА_5, 13 у зв'язку з набуттям 21.08.2003 року нежитлових приміщень за біржовою угодою №155-03/4 договором купівлі-продажу об'єкту нерухомості на підставі рішень Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року та № 3964 від 30.09.2010 року, які на сьогоднішній день є чинними. Однак відповідачем без згоди позивача була передана третій особі НВК «Софія» у постійне користування земельна ділянка площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а за рахунок земельної ділянки площею 0,494 га на вул. О. Мишуги, 13, яка знаходиться у користуванні ПАТ «Укрнафтохімпроект», тому позивач вважає, що за відсутності згоди землекористувача вилучення у нього земельної ділянки здійснення дій щодо відведення даної земельної ділянки є неправомірним, а оскаржуване рішення Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 рок незаконним.

При прийнятті рішення, суд виходив із наступного:

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Вищевказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 року у справі № 920/1195/16.

Судом встановлено, що на підставі біржової угоди №155-03/4 від 21.08.2003 року договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості, укладеної між Державним підприємством завод «Полярон» та Відкритим акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект», Позивачу ПАТ «Укрнафтохімпроект» на праві власності належать нежитлові приміщення будинку без підвалу (літера А-2) загальною площею 1 655,9 м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мишуги, 13, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1777867 від 21.10.2003 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки.

У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність в особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може свідчити про не виникнення у такої особи права на спірну земельну ділянку, що повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 року у справі № 910/24189/16.

На підставі зібраних та перевірених у ході судового розгляду доказів та матеріалів, суд дійшов висновку про те, що після набуття права власності на нежитлові приміщення у позивача виникло право на одержання земельної ділянки в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують таке право користування земельною ділянкою.

Разом з тим, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року у справі № 2610/8551/2012 за позовом ПАТ «Укрнафтохімпроект» до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування окремих положень ухвал і зобов'язання вчинити дії, та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у вказаній справі, які набрали законної сили, встановлено, що Державне підприємство «Полярон» листом № 01/42 від 20.02.2008 року надало згоду на вилучення частини земельної ділянки площею 0,53 га на умові передачі її в користування позивачу ПАТ «Укрнафтохімпроект» як єдиному власнику обєкта нерухомості; ДП «Полярон» разом з нежитловим приміщенням передало ПАТ «Укрнафтохімпроект» у користування земельну ділянку площею 0,531 га.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, обставини щодо перебування у користуванні ДП «Полярон» земельної ділянки площею 0,53 га на вул. О.Мишуги, 13, а також щодо надання згоди ДП «Полярон» на вилучення вказаної земельної ділянки площею 0,53 га на умові передачі в користування ПАТ «Укрнафтохімпроект» мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 1 ухвали Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року «Про затвердження ВАТ «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. О. Мишуги, 13», вилучено за згодою з користування державного підприємства науково-виробничого комплексу «Полярон» земельну ділянку площею 0,53 га на вул. О.Мишуги, 13 та зараховано до земель міста.

Наведене дає можливість прийти до висновку про те, що спірна земельна ділянка знаходилася у постійному користуванні ДП «Полярон», що встановлено зазначеними вище судовими рішеннями, а також стверджується п.п. 1, 2 ухвали Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року «Про затвердження ВАТ «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. О. Мишуги, 13», якою вилучено за згодою з користування ДП «Полярон» земельну ділянку площею 0,53 га на вул. О.Мишуги, 13 та за рахунок земель останнього надано земельну ділянку ВАТ«Укрнафтохімпроект», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафтохімпроект».

Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 року у справі № 922/2973/17 сформовано правовий висновок про те, що у відповідності до ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. З моменту виникнення права користування на нерухоме майно у набувача виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нерухомим майном, оскільки право власності або користування виникає з моменту його державної реєстрації відповідно до приписів ст.125 ЗК України. Не вчинення набувачем передбаченої законодавством дії для оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташоване набуте на праві власності нерухоме майно, не свідчить про безпідставне отримання чи використання земельних ділянок.

У судовому засіданні встановлено, що позивачем вжито ряд заходів щодо оформлення права користування на спірну земельну ділянку, зокрема: розроблено проект землеустрою та погоджено з усіма контролюючими органами та службами необхідні висновки, а саме: Управлінням земельних ресурсів у м. Львові висновок від 24.10.2008 року №40/01-15/+5278; Управління архітектури Львівської міської ради висновок від 04.07.2008 року №32-10465/2401; Сихівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Львова акт від 27.06.2008 року; Державним управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області висновок від 31.07.2008 року №4-02-12301; Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради висновок від 24.07.2008 року №04/2946.

На підставі належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачується земельний податок, а відтак виконується обов'язок щодо плати за користування спірною земельною ділянкою.

На переконання суду, позивач із незалежних від його волі причин належним чином не оформив правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою, проте відповідно до вищенаведених правових висновків Верховного Суду це не свідчить про відсутність у позивача права на отримання земельної ділянки у користування, чим спростовуються доводи представника відповідача про відсутність у позивача порушеного права.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

За загальним правилом, способи захисту прав землекористувачів на земельні ділянки, визначені ст. 152 ЗК України. Зокрема, ч. 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЗК України).

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.

Як було зазначено вище, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у редакції, чинній на час прийняття спірної ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами 2 та 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 12 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у редакціях, чинних на час прийняття спірного акта, рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, визначеному ЗК України.

Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року погоджено позивачу місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. О. Мишуги, 13 для реконструкції адміністративних будівель за рахунок земель житлової та громадської забудови: площею 0,4908 га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0032 га в оренду терміном 5 років у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва. Пунктом 2 вказаного рішення визначено тримісячний термін на подання у встановленому порядку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для затвердження міською радою.

На виконання вказаної ухвали, як зазначалось вище, позивачем вжито ряд заходів щодо оформлення права на спірну земельну ділянку, зокрема: розроблено проект землеустрою та погоджено з усіма контролюючими органами та службами необхідні висновки, а саме: Управлінням земельних ресурсів у м. Львові висновок від 24.10.2008 року №40/01-15/+5278; Управління архітектури Львівської міської ради висновок від 04.07.2008 року №32-10465/2401; Сихівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Львова акт від 27.06.2008 року; Державним управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області висновок від 31.07.2008 року №4-02-12301; Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради висновок від 24.07.2008 року №04/2946.

07.05.2010 року ухвалою Львівською міської ради № 3515 внесено зміни до ухвали Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року «Про погодження ВАТ «Укрнафтохімпроект» місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. О. Мишуги, 13», а саме: у п.п. 1.1 слова «площею 0,4908 га» замінено словами «площею 0,3768 га»; у п.п.1.2 слова «площею 0,0032 га» замінено словами «площею 0,0007 га».

Ухвалою Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на вул. Мишуги, 13 для реконструкції адміністративних будівель і їх обслуговування за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції: площею 0,3768 га в оренду терміном на 10 років (п.п. 2.1); площею 0,0007 га у межах червоних ліній з обмеженням без права капітального будівництва в оренду терміном на 5 років (п.п. 2.2); також зобовязано позивача відкоригувати технічну документацію на землекористування з урахуванням прийнятого рішення.

Вказані обставини досліджені у ході судового розгляду даної справи та встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 2610/8551/2012.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 2610/8551/2012, визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 3515 від 07.05.2010 року «Про внесення змін до ухвали міської ради № 1754 від 17.04.2008 року»; визнано протиправними та скасовано положення пунктів 2.1, 2.2, 3.1, 3.2.2. ухвали Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року «Про затвердження ВАТ «Укрнафтохімпроект» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Мишуги, 13».

Разом з тим, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 2610/8551/2012, встановлено, що приймаючи ухвалу № 3964 від 30.09.2010 року, Львівська міська рада затвердила саме проект землеустрою на відведення земельних ділянок площею 0,4940 га та площею 0,0032 га, розроблений позивачем на виконання ухвали № 1754 від 17.04.2008 року, а інший проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,3768 га та 0,0007 позивачем до Львівської міської ради в установленому законом порядку не подавався.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що ухвалою № 3964 від 30.09.2010 року Львівською міською радою затверджено поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на вул. Мишуги, 13 для реконструкції адміністративних будівель і їх обслуговування за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції: площею 0,4940 га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0032 га у межах червоних ліній з обмеженням без права капітального будівництва в оренду терміном на 5 років.

Судом встановлено, що земельній ділянці, яка надана у користування позивачу, присвоєно кадастровий номер :01:005:0011 (а.с. 30).

Спірною ухвалою Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року затверджено третій особі НВК «Софія» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Мишуги, 13-а та передано НВК «Софія» земельну ділянку площею 1,0392 га (кадастровий номер :01:005:0028) на вул. Мишуги, 13-а у постійне користування для обслуговування будівель навчального закладу за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі громадського призначення.

З оглянутих у судовому засіданні плану топографічного знімання території, складеного ФОП ОСОБА_6, та фотографій розташування спірної земельної ділянки у точках накладання вбачається, що земельна ділянка площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а, яка надана у користування третьої особи НВК «Софія», частково накладається із земельною ділянкою площею 0,4940 га, якою фактично користується позивач та яка надана у користування позивача згідно ухвали Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року, у наступних межах: з точки 3 по 10 площею 0,0818 га; з точки 16 по 19 площею 0,0285 га; загальна площа накладання 0.1103 га.

Вказаними обставинами спростовуються доводи представника відповідача, що позивачем не доведено факт розташування земельної ділянки, якою фактично користується позивач та яка надана у користування позивача згідно ухвали Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року, саме в межах площі накладання ділянки, наданої у користування третій особі НВК «Софія».

За таких обставин, суд дійшов висновків, що позивачу у встановленому законом порядку виділено спірну земельну ділянку, якою він тривалий час користується за призначенням. Ухвала Львівської міської ради № 1754 від 17.04.2008 року, якою позивачу надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. О. Мишуги, 13 та ухвала Львівської міської ради № 3964 від 30.09.2010 року, якою позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на вул. Мишуги, 13 для реконструкції адміністративних будівель і їх обслуговування (п.2), не скасовувалося у встановленому законом порядку. Земельна ділянка, яка перебувала у користуванні позивача, не вилучалася, право користування не припинялося.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року частина спірної земельної ділянки перебувала у користуванні позивача, було чинне рішення, прийняте відповідачем про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки позивачу.

При цьому, представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження того, що земельна ділянка площею 1,0392 га на вул. Мишуги, 13-а у м. Львові, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,1103 га, якою користується позивач, була раніше надана третій особі НВК «Софія» та остання має право на користування нею, без згоди іншого користувача позивача ПАТ «Укрнафтохімпроект». Надаючи земельну ділянку третій особі , відповідач порушив право позивача, оскільки останньому вже було затверджено проект землеустрою щодо відведення частини спірної земельної ділянки і не вилучивши її ділянка надається іншій особі.

Згідно з ч. 10 статті 123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376,закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій»).Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов'язковим при виділенні земельної ділянки у власність чи постійне користування.

Судом встановлено, що при виділенні земельної ділянки у користування третьої особи із позивачем не було погоджено межі земельної ділянки, що також є підставою для скасування спірного рішення.

Разом з тим, суд враховує, що погодження меж земельної ділянки, виділеної у користування позивачу, було проведено з усіма суміжними власниками та землекористувачами, зокрема і третьою особою (а.с. 31,32).

Отже, оскаржуваним рішенням відповідача порушуються права позивача як суміжного землекористувача, оскільки третьою особою не було погоджено межі земельної ділянки.

Внаслідок прийняття спірної ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року позивач також позбавлений можливості завершити процес оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташоване набуте ним на праві власності нерухоме майно.

Рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права, свободи чи інтереси особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Встановивши, що спірною ухвалою Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року «Про затвердження навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» м. Львова технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. О. Мишуги, 13-а» порушені права та законні інтереси позивача ПАТ «Укрнафтохімпроект» у спірних правовідносинах щодо користування земельною ділянкою площею 0,4940 га на вул. О. Мишуги, 13, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи все вищевикладене, доводи представника відповідача про відсутність у позивача права користування спірною земельною ділянкою спростовуються встановленими судом обставинами та нормами матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини і які застосовані судом при вирішенні даного спору.

Щодо покликання відповідача на пропущення позивачем терміну позовної давності , суд зазначає наступне:

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на пропуск позивачем встановленого законом строку позовної давності для звернення з позовом до суду з огляду на те, ухвала Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року після підписання її міським головою (протягом пяти днів з моменту її прийняття) була оприлюднена шляхом розміщення на офіційному сайті Львівської міської ради, у звязку з чим позивач відповідно до закону міг довідатися про порушення права, яке він заявляє, ще в день оприлюднення результатів голосування на веб-сайті Львівської міської ради по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Мишуги, 13-а у м. Львові та переданню НВК «Софія» земельної ділянки площею 1,0392 га (кадастровий номер :01:005:0028) на вул. Мишуги, 13-а у постійне користування для обслуговування будівель навчального закладу за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі громадського призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК Україна, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав, що повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.04.2018 року у справі № 902/538/14.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку перебігу строку позовної давності має здійснюватися під час розгляду конкретної справи господарським судом, зважаючи на фактичні обставини справи на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів.

Представник позивача у наданій суду відповіді на відзив зазначив, що про порушення прав та свобод їм стало відомо з відповідей на адвокатські запити, копії яких додані до позову та знаходяться у матеріалах даної справи, а тому строк позовної давності у цих правовідносинах починає свій перебіг із 20.03.2018 року та відповідно закінчується у 20.03.2021 року, натомість зазначений позов було подано до суду 20.06.2018 року, тобто у межах загального трирічного строку звернення до суду.

Представник позивача вважає, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки вони не могли дізнатися про порушення свого права раніше, оскільки попереднє листування з питань потенційної можливості передачі земельної ділянки у майбутньому не свідчить про обізнаність суб'єкта із фактом незаконної передачі земельної ділянки. Надана у постійне користування НВК «Софія» земельна ділянка не огороджена межовими знаками, жодні роботи на ній не проводились, акт узгодження меж із третьою особою НВК «Софія» позивач не підписував.

З наведеного судом встановлено, що про порушення прав і свобод позивачу стало відомо за результатами опрацювання отриманих відповідей на адвокатські запити. На підтвердження наведеного, до матеріалів справи долучено копії адвокатських запитів та одержані відповіді на них.

Із досліджених судом обставин справи вбачається, що доказів, які б підтверджували доведення до відома позивача оскаржуваного рішення ухвали Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року матеріали справи не містять. Дані твердження відповідачем не спростовані .

Таким чином, позивач не мав об'єктивної можливості дізнатися про порушення своїх прав до 20.03.2018 року, у звязку з цим відсутні підстави для задоволення клопотання Позивача про поновлення строків позовної давності від 29.08.2018 року.

Отже, суд приходить до висновку про те, що початок перебігу строку позовної давності за цим спором слід обліковувати з 20.03.2018 року, з урахуванням положень статті 257 ЦК кінцевим терміном звернення до суду є 20.03.2021 року, натомість позивач звернувся із відповідним позовом до суду 20.06.2018 року, тобто у межах строку позовної давності.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. суд покладає на відповідача

Керуючись статтями 10,12,20,73,74,75,76,79,123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Скасувати ухвалу Львівської міської ради № 2775 від 24.10.2013 року «Про затвердження навчально-виховному комплексу «Школа-садок «Софія» м. Львова технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. О. Мишуги, 13-а».

3. Стягнути з Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1) на користь Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» (Код ; 04655, м. Київ, КУДРЯВСЬКИЙ УЗВІЗ, буд. 5-Б) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

4. Рішення суду набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку , встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене та підписано 25.10.2018 року.

Суддя Запотічняк О.Д.