РІШЕННЯ

29 жовтня 2018 року Справа № 913/411/18

Провадження №33/913/411/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий", вул.Сосюри, буд.349, офіс 14, м.Лисичанськ Луганської області, 93113

до фізичної особи-підприємця Лисенко Олени Аркадіївни, АДРЕСА_1, 93100

про стягнення 19 095 грн 42 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий"

звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи-підприємця Лисенко Олени Аркадіївни про стягнення грошових коштів за договором №07 від 20.05.2015 року в розмірі 19 095 грн 42 коп., з яких:

- 13 000 грн 00 коп. - сума основного боргу;

- 1 159 грн 32 коп. - сума нарахованих 3% річних;

- 4 936 грн 10 коп. - інфляційних нарахувань.

Позивач на обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що за договором №07 від 20.05.2015, укладеним між сторонами, відповідач взяв на себе зобов'язання надати консалтингові послуги з ліцензування протягом 30 днів з моменту сплати повної вартості послуг. Позивачем була сплачена вартість послуг в повному обсязі на суму 13 000 грн 00 коп. Натомість відповідач свої зобов'язання не виконав, консалтингові послуги з ліцензування на час подання позову не надав, зазначене негативно впливає на його господарську діяльність пов'язану із створення об'єктів архітектури. У зв'язку із допущенням прострочення виконання грошового зобов'язання, неповерненням сплачених коштів, позивачем також на підставі ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних, інфляційні.

Позивач нормативно обґрунтовує заявлені позовні вимоги, посилаючись на умови укладеного договору, ст.ст.52, 525, 526, 610, 625, 629, 901 ЦК України та ст.ст. 193, 230 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.09.2018 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.10.2018.

Ухвалами суду від 02.10.2018 та 18.10.2018 розгляд справи відкладався.

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 20.09.2018 та додатково наданих поясненнях посилається на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зазначає, що ним як виконавцем належним чином були виконані зобов'язання за договором, зокрема надавалися усні консультації з оформлення та підготовки документації, необхідної для отримання ліцензії. Також на виконання умов п.п.1.2 договору виконавцем була підготовлена та передана замовнику технічна документація, надана довідкова інформація необхідна для звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з метою отримання відповідної ліценції. Зокрема, 10.08.2015 (в день здійснення позивачем оплати другої частини коштів, передбачених за надання консалтингових послуг) відповідні документи були передані разом з примірником акту приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015, підписаним зі своєї сторони виконавцем, позивачу для його підписання.

Зазначене, зокрема підтверджується наявним в матеріалах повідомленням Державної архітектурно-будівельної інспекції України за №40-402-650/38, з якого вбачається, що в серпні 2015 року до інспекції позивачем надавався пакет документів з метою отримання ліцензії, однак 25.08.2015 за результатами розгляду було прийнято рішення про відмову у видачі ліцензії на будівельну діяльність, пов'язану із створення об'єктів архітектури, у зв'язку з невідповідністю поданих документів ліцензійним умовам.

Згідно додатково наданих відповідачем в судових засіданнях пояснень, між сторонами існували добрі довірительні відносини, передача підготовлених відповідачем документів здійснювалася нарочно, сторони жодних супровідних документів щодо наданих послуг не складали те не підписували. А відповідач, отримавши повну оплату наданих послуг, та надавши консультації і підготовлену документацію, вважав, що позивач підпише акт приймання-передачі та поверне його відповідачу.

Оскільки, згідно наданих пояснень відповідачем, останній консультуючи попереджував позивача про наявність складнощів в отриманні ліцензій з виконання робіт у проектуванні та будівництві та наявність у позивача певних невідповідностей вимогам, що ставляться для ліцензованої діяльності, відповідач отримав повну оплату своїх послуг, претензій у нього щодо обов'язків позивача як замовника за договором не було, а тому в подальшому відповідач не звертався до позивача та не вимагав повернути підписаний акт приймання-передачі.

Відповідач пояснив, що йому було відомо про те, що позивач неодноразово звертався до інспекції для отримання ліцензії і після закінчення строку дії договору, відповідач додатково надавав йому консультації телефоном, однак, з огляду на наявність відповідних недоліків щодо недоукомплектованості підприємства відповідними фахівцями, відсутність необхідної техніки, спеціалізації, кваліфікації та досліду у виконанні певних видів робіт, які позивачем так усунуті і не були, останнім ліцензію не було отримано.

Разом з тим, відповідач у відзиві посилається також на те, що хоча згідно п.1.3 договору термін надання послуг становив 30 робочих днів з моменту сплати повної вартості послуг, однак із здійсненням повним розрахунком та наданням підготовлених документів, консультацій в повному об'ємі позивачу 10.08.2015, відповідач вважає, що обов'язки по договору були виконані саме 10.08.2015, і відповідно договір припинив свою дію саме цією датою, а тому просив застосувати позовну давність відповідно до положень ст.267 Цивільного кодексу України, вважаючи, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В додатково наданих письмових поясненнях на відзив відповідача позивач посилається на те, що предмет укладеного між сторонами договору полягав саме в наданні послуг з ліцензування, виконавець був зобов'язаний оформити, направити до ліцензійного органу необхідний пакет документів та отримати ліцензію. Саме для цієї мети позивачем було надано відповідачу відповідну довіреність. Відповідачем належним чином свої зобов'язання не були виконані, у зв'язку з чим сторонами не було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт. Щодо застосування строку позовної давності відповідач помилково зазначає, що він починається з 10.08.2018, коли позивачем було здійснено другий платіж за послуги. Оскільки, відповідно до п.1.3 договору термін надання послуг становить 30 робочих днів з моменту сплати повної вартості послуг, тобто послуги повинні були надаватися до 11.09.2015. За таких обставин строк позовної давності не пропущено.

В судове засідання 29.10.2018 сторони своїх представників не направили, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Разом з тим, представником позивача через канцелярію суду були подані додаткові письмові пояснення за вих.№8/л від 25.10.2018, в яких останній, вказує, що всі необхідні документи для отримання ліцензії оформлював і відправляв відповідач, а позивач лише підписував оформлені ним документи. Крім того, на виконання п.2.1. договору позивачем були надані необхідні відомості про виробничо-технічну базу, склад працівників, наявну систему контролю, наявний досвід, тощо.

Відповідачем через канцелярію також подані додаткові письмові пояснення б/н від 29.10.2018, згідно яких супровідні листи із переліком документів, які безпосередньо подавалися до Державної архітектурно-будівельної інспекції у відповідача відсутні, оскільки позивач сам подавав відповідні документи, адже це не було передбачено умовами договору та до обов'язків виконавця не входило.

За висновком суду, неприбуття представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду, враховуючи їх належне повідомлення. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду спору не надходило, ухвалою суду явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, в матеріалах справи наявні правові позиції сторін та документи, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду.

В судовому засіданні 29.10.2018 постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

20.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий" (замовник/позивач) та фізичною особою-підприємцем Лисенко Оленою Аркадіївною (виконавець/відповідач) укладено договір №07, згідно якого замовник в порядку та на умовах, що визначених цим договором, доручив, а виконавець зобов'язувався надати консалтингові послуги з ліцензування (п.1.1 договору, а.с.15).

Відповідно до п.1.2 договору, виконавець бере на себе зобов'язання надати консалтингові послуги з ліцензування відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №47 від 27.01.2009 зі змінами 27.08.2014.

Термін надання послуг за цим договором становить до 30 робочих днів з моменту сплати повної вартості послуг (п.1.3. договору).

В п.1.4 договору сторони погодили, що на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг за цим договором складається відповідний акт.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3 договору замовник зобов'язується у термін 3 робочих дні, сплатити виконавцю 50% вартості послуг. Виконавець зобов'язується приступити до надання послуг після 50% передоплати вартості їх у визначений цим договором термін та провести їх.

Замовник має право: вимагати від виконавця своєчасного надання послуг з підготовки технічної документації з ліцензування; відмовитись від виконання умов договору у разі затягування або зволікання виконавцем з виконанням взятих на себе зобов'язань згідно цього договору (п.3.1 договору).

Виконавець має право: в односторонньому порядку відмовитися від виконання прийнятого на себе зобов'язання у випадку невиконання або неналежного виконання замовником свого обов'язку щодо надання необхідної інформації для здійснення послуг; отримувати від замовника необхідну для надання послуг документацію (п.3.2 договору).

Згідно п.4.1 договору замовник сплачує виконавцю плату в розмірі 13000 грн 00 коп. без ПДВ 20%, шляхом попередньої оплати на розрахунковий рахунок 50% вартості послуг виконавця протягом трьох днів з моменту набрання чинності договору.

В розділі 5 договору зазначено, що виконавець, який зобов'язується надати послуги з підготовки технічної документації з ліцензування. Відповідно до п.5.2 договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства України і цим договором.

Договір укладається на термін, визначений пунктом 1.3 цього договору, набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання його умов сторонами та підписання акта здавання-приймання послуги за місцем знаходження виконавця (п.6.1 договору).

Матеріали справи свідчать про належне виконання позивачем як замовником зобов'язань за договором в частині проведення повного розрахунку з відповідачем.

Зокрема, позивачем була сплачена вартість послуг в повному обсязі на суму 13 000 грн 00 коп., що підтверджується наявними в справі платіжними дорученями №3562 від 10.07.2015 на суму 6 500 грн 00 коп. та №3620 від 10.08.2018 на суму 6 500 грн 00 коп., та не заперечується відповідачем (а.с.16-17).

Позивачем до позову долучено копію акту приймання-передачі наданих послуг за договором, складеного 10.08.2015 та підписаного лише виконавцем (а.с.46).

В 2018 році перед подачею позову до суду, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№01 від 20.03.2018, в якій послався на те, що станом на 19.03.2018 року послуги за договором з боку виконавця не надані, що спричиняє збитки замовнику, оскільки відсутність ліцензії на здійснення господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єктів архітектури, унеможливлює останню. А тому позивач вимагав у 10-денний термін з дня отримання претензії сплатити 30277, 65 грн (суми отриманих відповідачем коштів за договором та нарахованих пені, 3%, інфляційних) (а.с.42-43).

У відповіді на претензію за вих.№12 від 27.03.2018 про стягнення заборгованості фізична особа-підприємець Лисенко О.А. повідомила, що згідно п.п.1.2., 1.3. договору на неї були покладені зобов'язання щодо надання консалтингових послуг з ліцензування протягом 30 робочих днів з моменту сплати повної вартості послуг, які виконавець повністю виконала в установлений в договорі термін. Про зазначене свідчить складений акт приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015 до договору №7 від 20.05.2015, а також повідомлення Управління ліцензування, обстеження та паспортизації Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 27.08.2015 №40-402-650/38, від 07.10.2015 №40-402-1054/50 та від 09.02.2016 №40-402-245/17, куди ТОВ будівельно-монтажної фірми "Зодчий" подавало підготовлені ФОП Лисенко О.А. документи для отримання ліцензії. За таких обставин вимоги за претензією залишені без виконання (а.с.47).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України зазначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг. Зокрема згідно предмету визначеного сторонами, виконавець зобов'язувався надати консалтингові послуги з ліцензування позивачу відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №47 від 27.01.2009 зі змінами 27.08.2014, в порядку та на умовах визначених цим договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Разом з тим, суд зауважує про те, що укладений між сторонами договір про надання консалтингових послуг з ліцензування не є деталізованим, взагалі не містить переліку послуг, які повинен надати виконавець за договором, їх обсяг та форму.

Згідно наданих пояснень представників сторін, а також змісту положень п.3.1., п.5.1. договору, суд враховує, що за умовами договору передбачалося не лише надання консультативних послуг в усній формі зі сфери ліцензування господарської будівельної діяльності, а також підготовка виконавцем технічної документації з ліцензування для можливості отримання в подальшому позивачем ліцензії на виконання відповідних робіт.

Відповідно до п.1.3. договору, термін надання послуг за цим договором становить до 30 робочих днів з моменту сплати повної вартості послуг, яка була внесена позивачем 10.08.2015 року. Тобто сторонами було погоджено, що консалтингові послуги мали надаватися до 22.09.2015.

Оскільки позивач звернувся до суду із відповідним позовом 31.08.2018 (згідно даних поштового конверту), строк позовної давності, враховуючи п.1.3. договору, останнім не пропущений, а тому доводи відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються. Крім того, інститут пропуску строку позовної давності підлягає застосуванню лише у разі наявності порушеного права позивача.

Згідно п.1.4. договору, на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг за цим договором складається відповідний акт.

В умовах договору сторони не визначили хто готує та надає акт приймання передачі.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем був складений та підписаний акт приймання - передачі наданих послуг від 10.08.2015, який як зазначає відповідач, цього ж дня у зв'язку із проведенням повного розрахунку позивачем та наданням повного обсягу послуг, з огляду на довірительні відновини між сторонами, був наданий позивачу для підписання разом з розробленою технічною документацією (а.с.46).

В змісті акту зазначено, що виконавець надав, а замовник прийняв надані консалтингові послуги за договором. Перелік та обсяг послуг, що надавалися, відсутній.

Позивач вказаний акт залишив без підписання. В поясненнях позивач посилається на отримання акту з додатками до відповіді на претензію, направлену вже в 2018 році.

Як вже зазначалося, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов'язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на неналежне надання відповідачем послуг, передбачених умовами договору №07 від 20.05.2015, зокрема не отримання останнім ліцензії для провадження господарської діяльності з будівництва, у зв'язку з чим заявляє вимоги про повернення йому сплачених коштів за договором, а також нараховує до стягнення компенсаційні платежі за ст.625 ЦК України.

Як вже зазначалося, зобов'язання мають виконуватися у відповідності до визначених умов та порядку в договорі.

Разом з тим, договір не містить визначення переліку послуг, їх обсягу та форми, в якій вони повинні були надаватися виконавцем. Крім того, умови (із чіткими вимогами, завданням) щодо якості та належності надання таких консалтингових послуг в договорі відсутні.

Наразі позивач не заперечує того, що відповідачем надавалися консалтингові послуги, розроблялася та передавалася технічна документація.

Однак, позивач вважає, що послуги надавалися неналежно, зокрема відповідач як виконавець проявив недбалість в підготовці документації, допустив помилки, адже відповідної ліцензії позивач не отримав, про що свідчать отримані неодноразово відмови Державної архітектурно - будівельної інспекції України у видачі ліцензії.

Відповідачем долучено до матеріалів примірник документів, який ним готувався та надавався позивачу відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №47 від 27.01.2009 (а.с.77-100).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №47 від 27.01.2009 (який наразі втратив чинність), були встановлені ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури. Крім того, в додатках до наказу містяться форми документів, які підлягали заповненню та подачі з метою отримання відповідної ліцензії.

Судом враховується, що конкретизації обов'язків та дій, вимог щодо порядку їх оформлення сторони також не визначили.

Зокрема, позивач зазначає про належне виконання свого обов'язку як замовника згідно п.2.1. договору в частині надання необхідних документів та інформації для виконання послуг відповідачем, а виконавець зазначає про надання усних консультації з оформлення та підготовки документації, необхідної для отримання ліцензії; підготовці технічної документації, наданні довідкової інформації необхідної для звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з метою отримання відповідної ліценції. З огляду на довірительні відносини наявні між сторонами, наданні 10.08.2015 позивачу підготовлених документів, які були передані разом з примірником акту приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015 для його підписання.

Зазначені дії сторонами вчинялися нарочно, без оформлення супроводжувальних документів, листування між сторонами також не велося.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд приймає до уваги пояснення надані відповідачем щодо підготовки та надання відповідної документації згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №47 від 27.01.2009, з огляду на те, що зазначене не заперечується самим позивачем.

Крім того, з наявного в матеріалах справи повідомлення Державної архітектурно-будівельної інспекції України за вих.№40-402-650/38 від 27.08.2015 вбачається, що вже в кінці серпня 2015 року позивач звертався до інспекції з відповідним пакетом документів з метою отримання ліцензії (а.с.48).

Однак, згідно прийнятого рішення Товариству з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий" було відмовлено у видачі ліцензії (наказ Держархбудінспекції України від 25.08.2015 №31-Л).

Зі змісту повідомлення вбачається, що підставою для відмови встановлені такі невідповідності ліцензійним умовам: неукомплектованість підприємства інженерно-технічними працівниками і робітниками необхідних професій та кваліфікацій для заявленого переліку робіт:6.03.00; невідповідність спеціалізації за освітою професіоналів та фахівців організацій структурі та переліку робіт: 6.03.00; невідповідність складу комплектів будівельних машин - їх видів, характеристик, кількості провідних і допоміжних машин у комплекті, а також складу технологічних комплексів засобів малої механізації, устаткування, пристроїв та інструментів складу та кількості будівельних машин та механізмів визначених у проекті організації будівництва і проектах виконання робіт відповідно до прийнятої технології виконання робіт:4.04.00; відсутність об'єктів, на яких попередньо виконується будівельно-монтажні роботи:4.04.00, 6.02.00, 6.03.00.

Матеріали справи свідчать також, що в подальшому позивач неодноразово звертався до інспекції з метою отримання ліцензії, однак оскільки виявлені недоліки усунуті останнім не були, відповідну ліцензію позивач не отримав.

Відповідно до повідомлення Державної архітектурно-будівельної інспекції України за вих.№40-402-1054/50 від 07.10.2015 прийнято рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий" у видачі ліцензії (наказ Держархбудінспекції України від 05.10.2015 №37-Л). За результатами розгляду поданих документів для отримання ліцензії встановлені такі невідповідності ліцензійним умовам: відсутність інформації щодо відповідності кваліфікації зварників вимогам Правил атестації зварників, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 19.04.1996 №61, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31.05.1996 за №262/1287 (а.с.49).

Відповідно до повідомлення Державної архітектурно-будівельної інспекції України за вих.№40-402-1243/31 від 11.11.2015 прийнято рішення про відмову позивачу у видачі ліцензії (наказ Держархбудінспекції України від 09.11.2015 №41-Л). ). За результатами розгляду поданих документів для отримання ліцензії встановлені такі невідповідності ліцензійним умовам: невідповідність затвердженої організаційної структури суб'єкта господарювання заявленому переліку робіт; невідповідність кваліфікаційного складу організацій структурі підприємства; відсутність об'єктів, на ких попередньо виконувалися роботи з монтажу інженерних мереж: 5.01.04, 5.01.07, 5.01.08 (а.с. 29).

Відповідно до повідомлення Державної архітектурно-будівельної інспекції України за вих.№40-402-1528 від 17.12.2015 Управління ліцензування, обстеження та паспортизації на заяву про видачу ліцензії повідомило, що позивачем не надано виписки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, засвідчену нотаріально або органом, який видав документ (надається органом державної статистики). Згідно з п.6 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 №1396 повернуто документи як такі, що не відповідають вимогам п.5 вказаного порядку (а.с.30).

Відповідно до повідомлення Державної архітектурно-будівельної інспекції України за вих.№40-402-245/17 від 09.02.2016 прийнято рішення про відмову позивачу у видачі ліцензії (наказ Держархбудінспекції України від 08.02.2016 №5-Л), оскільки встановлені такі невідповідності ліцензійним умовам: невідповідність складу та кваліфікації робітників кваліфікаційним характеристикам професій працівників: 4.08.00.; відсутність об'єктів, на яких попередньо виконувалися будівельно-монтажні роботи:4.06.00; відсутність об'єктів, на яких попередньо виконувалися роботи з монтажу інженерних мереж: 5.02.01, 5.02.02, 5.02.03.

Дослідивши обставини справи, та умови укладеного договору, суд не може погодитися із доводами позивача щодо неналежного надання послуг відповідачем за договором лише з тієї підстави, що останній не отримав ліцензію.

Суд оцінює критично доводи позивача про те, що предмет договору та обсяг наданих консалтингових послуг з ліцензування полягав в тому, що відповідач від імені замовника був зобов'язаний оформити і подати до ліцензійного органу - Управління ліцензування, обстеження та паспортизації Державної архітектурно - будівельної інспекції України, необхідний пакет документів для отримання на ім'я замовника ліцензії на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, та в подальшому отримати ліцензію для позивача, оскільки зазначене взагалі не було визначено умовами укладеного між сторонами договору.

Долучена до додаткових письмових пояснень позивачем копія довіреності за №15 від 20.05.2015 щодо надання відповідачу повноважень на подання до Державної архітектурно - будівельної інспекції України пакету документів та отримання на ім'я довірителя ліцензії на здійснення господарської діяльності із створення об'єктів архітектури, до уваги судом не приймається, враховуючи наступне.

Судом враховується, що довіреність є одностороннім правочином. Разом з тим, надання відповідних повноважень, оформлення довіреностей на ім'я відповідача умовами договору не передбачалося. Натомість відповідач заперечує проти покладення на неї відповідних повноважень що не відповідає предмету договору та заперечує отримання від позивача вказаної довіреності.

Доказів того, що вказана довіреність дійсно складалася в 2015 році та на виконання вказаного договору, і надавалася відповідачу, позивачем не надано.

Натомість з наявних в матеріалах справи повідомлень Державної архітектурно-будівельної інспекції України вбачається, що до інспекції звертався безпосередньо позивач, якому і були адресовані надані Інспекцією відповіді.

Суд зауважує про те, що згідно умов укладеного між сторонами договору про надання консалтингових послуг з ліцензування, умова отримання позивачем відповідної ліцензії не ставиться в залежність від належного надання послуг виконавцем.

Наразі зі змісту договору не вбачається, що сторонами були передбачені будь-які обов'язки виконавця із вчинення дій щодо подання конкретного пакету документів до ліцензійного органу від імені позивача та обов'язковість отримання для нього відповідної ліцензії.

Окремо суд звертає увагу на підстави відмови Державної архітектурно-будівельної інспекції України в отриманні ліцензії позивачем, викладені у зазначених вище повідомленнях, адже виявлені недоліки стосуються безпосередньо діяльності позивача на предмет її відповідності вимогам, що ставляться для підприємств у разі провадження ліцензійної діяльності певного виду.

Зокрема, підставами для відмови стали недоліки та невідповідності наявні на підприємстві позивача встановленим ліцензійним вимогам - неукомплектованість підприємства інженерно-технічними працівниками і робітниками необхідних професій та кваліфікацій для заявленого переліку робіт; невідповідність спеціалізації за освітою професіоналів та фахівців організацій структурі та переліку робіт; невідповідність складу комплектів будівельних машин - їх видів, характеристик, кількості провідних і допоміжних машин у комплекті, а також складу технологічних комплексів засобів малої механізації, устаткування, пристроїв та інструментів складу та кількості будівельних машин та механізмів визначених у проекті організації будівництва і проектах виконання робіт відповідно до прийнятої технології виконання певних видів робіт; відсутність об'єктів, на яких попередньо виконується будівельно-монтажні роботи, тощо.

За таких обставин, неотримання позивачем ліцензії не може свідчить про неналежність надання відповідачем послуг за договором.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Натомість позивачем не доведено, що відповідач допустив порушення умов договору та наявність обставин, які б давали підстави позивачу не підписувати акт про приймання-передачі наданих послуг за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, конкретні зауваження до наданих послуг відповідачем протягом дії договору (окрім неотримання ним ліцензії) у позивача відсутні.

З відповідною письмовою обґрунтованою відмовою від підписання акту приймання-передачі послуг (за наявності у нього відповідних зауважень) із вказівкою чітких невідповідностей, описанням неякісно наданих послуг або інших причин, які перешкоджають прийманню послуг, та вимогою усунути виявлені недоліки, позивач до відповідача як виконавця також не звертався.

Застереження про те, що акт приймання-передачі послуг, підписаний лише однією із сторін, не підтверджує факту надання послуг, не створює юридичних наслідків для сторін, та не є підставою для оплати послуг замовником, в договорі також відсутні

Суд зауважує проте, що згідно погоджених сторонами умов в п.3.1. договору, позивач мав право вимагати від виконавця не лише своєчасного надання послуг з підготовки технічної документації з ліцензування, а й відмовитись від виконання умов договору у разі затягування або зволікання виконавцем з виконанням взятих на себе зобов'язань згідно цього договору.

Разом з тим, відповідні дії позивачем не здійснювалися. Натомість матеріали справи свідчать про те, що позивач протягом майже 3-х років з часу укладення відповідного договору взагалі не звертався до виконавця з вимогами належного виконання зобов'язань, тощо.

В матеріалах справи наявна лише претензія, направлена позивачем із сплином майже 3-х років, перед зверненням до суду, про стягнення заборгованості з посиланням на ненадання послуг - а саме неотримання ліцензії, що спричиняє останньому збитки в його господарській діяльності.

Суд враховує пояснення відповідача про те, що після надання позивачу технічної документації та акту приймання - передачі наданих послуг від 10.08.2015 для підписання, останній більше не звертався до позивача із вимогами підписати цей акт або до суду з позовом про спонукання замовника до певних дій - підписання акту приймання-передачі наданих послуг, оскільки розрахунок за надані послуги позивач провів повністю, а бездіяльність позивача в частині не повернення підписаного акту не завдавала відповідачу майнової шкоди.

Окремо суд також звертає увагу на те, що умовами договору сторони не передбачили підстав повернення здійсненої оплати. Звертаючись до суду із відповідним позовом позивач також не навів належного нормативного обґрунтування заявлених вимог.

Натомість ст.906 ЦК України передбачається можливість лише відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, які підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, наразі позивачем не заявляються до відшкодування збитки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого позову, в задоволенні якого слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір сплачений за подання позову в сумі 1762 грн 00 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий" до фізичної особи-підприємця Лисенко Олени Аркадіївни про стягнення 19 095 грн 42 коп. відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 1762 грн 00 коп. віднести на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажна фірма "Зодчий".

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, в порядку встановленому п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.11.2018.

Суддя О.В. Драгнєвіч