ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в и д а ч і с у д о в о г о н а к а з у

16 жовтня 2018 року Справа № 926/1613/18
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ковальчук Т.І., розглянувши матеріали

за заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ,

до фізичної особи-підприємця Якимчука Анатолія Марковича, АДРЕСА_1

про видачу судового наказу про стягнення 56653,06 грн. заборгованості за кредитом,

представники сторін - не викликалися,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до господарського суду Чернівецької області із заявою від 19.09.2018 про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Якимчука Анатолія Марковича заборгованості за кредитним договором Б/Н від 23.06.2017 року в сумі 56653,06 грн., у тому числі 35405,93 грн. коштів кредиту, 7024,73 грн. відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, 11639,52 грн. відсотків у вигляді щомісячної комісії, 2582,88 грн. пені.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 справу № 926/1613/18 передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

За змістом статей 148, 154 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу без судового засідання і повідомлення заявника та боржника.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в томучислі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями статті 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення у заявника права грошової вимоги та його порушення боржником на підставі викладених у заяві обставин та доданих до неї доказів. З цією метою, насамперед, необхідно встановити факт виникнення права грошової вимоги, настання строку виконання боржником зобов'язання, перевірити його розмір.

З поданої Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" заяви вбачається, що 23.06.2017 р. фізичною-особою підприємцем Якимчуком А.М. через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ". Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "Приватбанк".

Однак, до заяви про видачу судового наказу додана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" без доказів її підписання фізичною-особою підприємцем Якимчуком А.М.

Зокрема, у статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний підпис - це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних, а електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо:

електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису;

під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису;

особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Статтею 4 названого Закону передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Отже, слідуючи вимогам ст. 150 ГПК України, заявнику належало до заяви про видачу судового наказу додати докази, які підтверджують підписання електронним цифровим підписом боржника Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", що свідчило б про укладення між заявником і боржником кредитного договору Б/Н від 23.06.2017 р., на підставі якого подано заяву про видачу судового наказу.

Однак до заяви ПАТ КБ "Приватбанк" про видачу судового наказу не додано підтвердження електронного підпису ФОП Якимчука А.М. у відповідності до ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 3 ст. 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Господарський суд зауважує, що порядок засвідчення електронного доказу в паперових копіях визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу" від 26 травня 2004 р. № 680, положеннями п.п. 2, 6, 7 якої встановлено необхідність проставлення на паперовому носії електронної позначки часу, яка підтверджує наявність електронних даних на паперовому носії на певний момент часу.

Проте, в порушення вищенаведених вимог АТ КБ "Приватбанк" не було надано суду засвідченого відповідно до чинного законодавства електронного доказу в паперовій копії на підтвердження факту підписання боржником власним електронним цифровим підписом Анкети-заяви про приєднання до умов банку, що, з урахуванням відсутності у наданій АТ КБ "Приватбанк" Анкеті-заяві взагалі будь-якої дати, не дозволяє суду дійти висновку про укладення між банком та боржником договору, як того вимагають приписи ст. 148 ГПК України.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище господарський суд дійшов висновку, що з наданих АТ КБ "Приватбанк" доказів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою останнім було подано заяву про видачу судового наказу, в зв'язку з не доведенням з боку заявника належними та допустимими доказами факту приєднання фізичної особи-підприємця Якимчука А.М. до Умов та правил надання банківських послуг.

Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки до заяви не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової суми.

За правилами ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 147, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Якимчука Анатолія Марковича заборгованості у розмірі 56653,06 грн.

Порядок оскарження

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі.

Ухвала підписана 16 жовтня 2018 року.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя Ковальчук Т.І.