ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2018 р. Справа № 903/628/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Хвищук Н.В.,

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО ХОЛДИНГ"

про стягнення 40345грн. 79коп.

встановив: 03.09.2018р. позивач ТОВ СЕРВІС ПРО звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ТОВ ПАККО ХОЛДИНГ 40345,79грн. основного боргу за договором поставки №010814-11/1п від 01.08.2014р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки щодо своєчасної оплати за поставлений товар згідно п.5.4 договору.

Ухвалою суду від 05.09.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено засідання для розгляду справи по суті на 02.10.2018р.

01.10.2018р. на адресу суду надійшов відзив (вих. №923 від 28.09.2018р.), в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у позові, оскільки ТОВ «ПАККО ХОЛДИНГ» протягом 2017-2018р.р. просило позивача належним чином виконати вимоги договору поставки та забрати поставлений ним товар на загальну суму 165 467,66грн., які на даний момент позивачем - ТОВ «СЕРВІС ПРО» так і не були виконані.

Ухвалою суду від 02.10.2018р. розгляд справи по суті відкладено на 23.10.2018р.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов; встановлено сторонам строк до 19.10.2018р. для подання суду заяв, клопотань, пояснень та доказів, які з поважних причин не були подані до суду в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

16.10.2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вих. №10/10-01 від 10.10.2018р.), в якій позивач зазначає, що заперечення відповідача є безпідставними, не ґрунтуються на умовах договору поставки та нормах матеріального права України; відповідач не спростував доводи позивача про наявність заборгованості. Відповідачем допущено прострочення оплати товару всупереч умовам договору поставки та обовязок відповідача щодо оплати товару відповідачем не виконаний. Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за договором поставки в розмірі 40 345,79грн.

Представник позивача в судове засідання 23.10.2018р. не з'явився.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступне.

Між ТОВ «СЕРВІС ПРО» (постачальник) та ТОВ «ПАККО ХОЛДИНГ» (покупець) було укладено договір поставки №010814-11/1п від 01.08.2014р., з врахуванням протоколу розбіжностей до договору поставки, додаткові угоди №б/н від 31.12.2015р. та від 30.12.2016р., а також договір про внесення змін до договору поставки №010814-11/1п від 03.05.2017р.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 договору поставки №010814-11/1п постачальник зобовязується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобовязується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору. Поставка товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення покупця, яка і є невідємною частиною договору.

Позивач ТОВ «СЕРВІС ПРО» виконав умови договору та в період з 13.09.2016р. по 25.04.2017р. поставив відповідачу товар на загальну суму 40 345,79грн., що підтверджується видатковими накладними №1СППФ000059091 від 13.09.2016р., №1СППФ000080094 від 29.11.2016р., №1СППФ000025205, №1СППФ000025209, №1СППФ000025211 від 04.04.2017р., №1СППФ000027008 від 11.04.2017р., №1СППФ000029181, №1СППФ000029183 від 18.04.2017р., №1СППФ000031346, №1СППФ000031347 від 25.04.2017р. та товарно-транспортними накладними до них.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами представника ТОВ «ПАККО-ХОЛДИНГ» в графі одержав(ла), засвідченими печатками відповідача на вказаних накладних.

Станом на 01.06.2018р. відповідач мав заборгованість перед позивачем за отриману, але не оплачену продукцію на загальну суму 40 345,79грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2018р. по 31.05.2018р., підписаним обома сторонами.

Згідно п.п.7.2.2 покупець зобовязаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені даним договором.

Відповідно до п. 5.4 договору поставки оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5 даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 73 к.д. після його реалізації.

Однак, відповідач свої зобовязання не виконав і в порушення умов договору поставки вчасно не оплатив вартість поставленого товару.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 40 345,79грн.

Як вбачається з п. 7.3 протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки №010814-11/1п від 01.08.2014р., сторони погодили, що для забезпечення інтересів постачальника у належній господарській діяльності, у випадку поганої реалізації товару, покупець зобовязаний повідомити про це постачальника, а постачальник зобовязується протягом 7 календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від покупця за власний рахунок забрати такі товари, за умови, що такі товари не оплачені покупцем, придатні для їх подальшої реалізації і мають належний товарний вигляд, та документально оформити даний факт. Крім того, постачальник зобовязується не пізніше, ніж через 5 календарних днів після вивезення товару, надати покупцю коригуючу податкову накладну. У випадку, якщо постачальник у визначений в абзаці 1 даного пункту термін не виконає передбачені договором зобовязання щодо даного товару, покупець має право провести утилізацію такого товару та вимагати від постачальника відшкодувати документально підтверджені витрати покупця на утилізацію.

У відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні 23.10.2018р. представник відповідача зазначив, що відповідач неодноразово направляв позивачу листи (від 27.07.2017р. та від 03.11.2017р.) з вимогою забрати нереалізований товар на загальну вартість 161 786грн. відповідно до п. 7.3 протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки №010814-11/1п від 01.08.2014р.

Суд звертає увагу відповідача на те, що належним доказом направлення копії заяви з додатком іншим учасникам судового процесу відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Відповідно до п. 19 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, належним доказом направлення позивачу листів-вимог є оригінал опису вкладення, із зазначенням адреси і найменуванням адресанта, заповнений відповідно до переліку додатків, долучених до листів.

Однак, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази направлення листів-вимог позивачу, а саме описи вкладень поштових відправлень, що спростовує твердження відповідача про те, що ним неодноразово направлялись позивачу листи-вимоги.

Крім цього, як вбачається з наданих відповідачем суду листів, вартість товару, який відповідач вимагає від позивача забрати - 161786грн., перевищує вартість товару, не оплаченого покупцем - 40 345,79грн., в той час, як акт звірки підписаний сторонами на суму 40 345,79грн. Відповідачем не доведено, що товар, який відповідач вимагає від позивача забрати, не оплачений відповідачем, придатний для подальшої реалізації і має належний товарний вигляд. Разом з тим, відповідачем не доведено, що відповідач вимагає від позивача забрати товар саме через його погану реалізацію.

Отже, на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 40 345,79грн. не погашена, не спростована відповідачем, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

З врахуванням ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО ХОЛДИНГ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ПРО» () 40345грн. 79коп. заборгованості, а також 1762грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.11.2018р.

Суддя О. Г. Слободян