СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р. Справа № 922/1413/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В, суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Трубникової Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом ОСОБА_1, адвокат, свідоцтво №1849 від 10.10.2017

від відповідача ОСОБА_2, адвокат, свідоцтво №001355 від 27.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Істок-Автозапчастина, м. Харків (вх. № 27 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2018 року (повний текст складено 15.08.2018 року у м. Харкові) суддя Погорелова О.В у справі №922/1413/18

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Істок-Автозапчастина, м. Харків

про стягнення 52 953, 11 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Істок-Автозапчастина, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування, м. Київ

про розірвання договору поставки

ВСТАНОВИЛА:

29.05.2018р. позивач, Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина», м. Харків про стягнення пені в розмірі 31 019, 87 грн. та штрафу в розмірі 21 933, 24 грн. за невиконання зобовязань за договором №1438/17 про поставку запасних частин до автоспецтехніки в асортименті (закупівля товару за власні кошти) від 01.11.2017 року (а.с. 3-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору щодо поставки товару з боку відповідача.

Згідно ухвали господарського суду Харківської області від 13.06.2018 року розгляд справи відбувався за правилами загального позовного провадження (а.с. 45-46).

02.07.2018 року ТОВ "Істок-Автозапчастина" звернувлось до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Укргазвидобування", в якій позивач за зустрічним позовом просить суд розірвати договір поставки №1438/17 від 01.11.2017, укладений між ТОВ "Істок-Автозапчастина" та ПАТ "Укргазвидобування" з 29.11.2017 року (а.с. 49-54).

В обґрунтування зустрічного позову, позивач ТОВ «Істок-Автозапчастина» посилається на те, що з'ясувавши неможливість поставити товар згідно зі Специфікацією, він негайно повідомив про це позивача за первісним позовом електронним листом.

Позивач за зустрічним позовом в своїй позовній заяві посилається на те, що 09.11.2017 року дізнався, що ОСОБА_3 національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року, введеним в дію Указом Президента України від 15 травня 2017 року №133/2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким передбачено, що такі обмеження застосовуються до ТОВ «Управляюча компанія «Група Газ», відповідно до Специфікації до договору виробником товару являється ВАТ «Ярославський завод дизельної апаратури», яке входить в «Група ГАЗ» та відповідно поширюється дія вказаного рішення.

Протокольною ухвалою від 04.07.2018 зустрічний позов був прийнятий судом до розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом (а.с. 96-97).

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.08.2018р. первісні позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з ТОВ «Істок Автозапчастина» на користь ПАТ «Укргазвидобування» пеню в розмірі 31 019, 87 грн., штраф у розмірі 21 933,24 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн., в задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с.149-154).

В обґрунтування прийнятого рішення, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано невиконання господарського зобовязання з поставки товару покупцеві ПАТ «Укргазвидобуання».

Судом відхилені заперечення відповідача за первісним позовом щодо неотримання від позивача рознарядки до 31.12.2017 року, оскільки в матеріалах справи міститься копії реєстру поштових відправлень та фіскального чеку поштового відправлення, з яких вбачається відправка кореспонденції 16.11.2017 року на адресу ТОВ «Істок-Автозапчастина».

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що одночасне стягнення штрафу та пені, нарахованих за порушення зобовязання щодо поставки товару за договором не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки та згідно зі ст. 230 ГК України є самостійними видами юридичної відповідальності.

Щодо зустрічного позову, господарський суд в рішенні відхилив доводи позивача за зустрічним позовом, оскільки Рішення ОСОБА_3 національної безпеки і оборони від 28 квітня 2017 року, введене в дію Указом Президента України від 15 травня 2017 року №133/2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким затверджено перелік юридичних осіб згідно з Додатком 2, до яких застосовуються персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), відбулося раніше, ніж був укладений договір поставки між сторонами №1438/17 від 01.11.2017р. та постачальник мав бути обізнаним про існування вказаних заборон при укладенні даного договору поставки.

За висновком суду, позивач у зустрічній заяві не посилається на істотне порушення відповідачем умов договору, докази таких порушень відсутні. Само по собі звернення до відповідача за зустрічним позовом з пропозицією достроково розірвати договір, як і відхилення відповідачем такої пропозиції, не є підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Позивач за зустрічним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина», не погодився із прийнятим судовим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення першої інстанції є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.164-170).

В апеляційний скарзі апелянт посилається на п. п. 5.2 та 5.4 укладеного між сторонами договору поставки, відповідно до яких сторони передбачили можливість електронного листування та відповідно до ст. 206 ГК України господарське зобовязання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 ГК України.

У відповідності до п. 11.1 договору, відповідно до якого договір може бути змінено чи розірвано лише за згодою сторін, апелянт у відповідності до ст. 188 ГК України направив на електрону пошту позивача за первісним позовом листи, в яких зазначив про неможливість виконання господарського зобовязання та із проханням розірвати укладений договір.

В обґрунтування неможливості виконання договірних зобовязань, скаржник посилається на Рішення ОСОБА_3 національної безпеки і оборони від 28 квітня 2017 року, введеного в дію Указом Президента України від 15 травня 2017 року №133/2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», пунктом 268 Додатку 2 вказаного рішення визначено, що такі обмеження застосовуються до ТОВ «Управляюча компанія «Група Газ», відповідно до Специфікації до договору виробником товару являється ВАТ «Ярославський завод дизельної апаратури», яке входить в «Група ГАЗ» та відповідно застосовуються види обмежувальних заходів (санкцій).

Після направлення пакету документів апелянтом на адресу позивача, з метою зобовязати останнього надати відповідь на електроні листи відповідача про неможливість виконання зобовязання та прохання розірвати договір, 30.03.2018 року було отримано повідомлення №юр-3923 від 26.03.2018 р. від позивача, в якому останній посилається на п.11.1 на п. 6.2.1. договору, згідно з якими покупець має право достроково розірвати договір, до того ж апелянт зазначає, що в судових засіданнях представник ПАТ «Укргазвидобування» не заперечував проти факту отримання електронних листів про розірвання договору, однак жодних пояснень з цього питання не надав.

Проте, скаржник зазначає, що позивач пропустив 20-денний термін на надання відповіді на пропозицію відповідача від 09.11.2017 року про розірвання договору.

Апелянт також посилається, що лист (рознарядку) №9-11724 від 14.11.2017 року, який було додано до позовної заяви, ним отримано не було та позивачем не було надано квитанцію про відправлення такого листа, а також відсутній опис документів, що направлялися даним листом.

Скаржник звертає увагу суду, що особа, прізвище якої зазначено на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не перебувала та не перебуває у трудових відносинах з позивачем, та відповідно уповноваженою особою була ОСОБА_4

Оскільки замовник, ПАТ «Укргазвидобування», не направив рознарядки до 31.12.2017 року, відповідно, постачальник, ТОВ «Істок-Автозапчастина» не мав права постачати товари до моменту її отримання, навіть за наявності можливості поставити товар, визначений Специфікацією до укладеного між сторонами договору.

Апелянт звертає увагу, що копія реєстру відправленої рекомендованої кореспонденції від ГПУ «Полтавагазвидобування», яка міститься в матеріалах справи, та оригінал, наданий представником ПАТ «Украгазвидобування», для дослідження доказів в судовому засіданні в суді першої інстанції, відрізняються.

З огляду на викладені обставини, скаржник просить суд задовольнити апеляційну скаргу та постановити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю, а в задоволені первісного позову відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 року справу №922/1413/18 призначено до розгляду на 11.10.2018 року о 10:00 год.

03.10.2018 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «Укргазвидобування» (а.с.183-185).

У відзиві позивач (відповідач за зустрічним позовом) просить суд в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Істок-Автозапчастина» на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2018 року по справі №922/1413/18 залишити без задоволення, а рішення без змін.

Також позивач посилається, що доводи апелянта про наявність підстав для розірвання договору є безпідставними, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дослідження цих обставин.

Позивач вважає, що постачальник мав бути обізнаним про наявність певних заборон до моменту укладання договору.

ПАТ «Укргазвидобування» в своєму відзиві зазначає, що докази про надсилання кореспонденції на адресу ТОВ «Істок-Автозапчастина» та посилання останнього про підробку реєстру відправленої кореспонденції спростовуються матеріалами справи.

Указом Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд та Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 295/2018 переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду та Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлень голів новоутворених судів про початок роботи новоутворених судів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940) від 03.10.2018 року.

Відповідно до ч.ч.5,7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 року справу №922/1413/18 було призначено до розгляду на 31.10.2018 року о 09:30 год. (а.с.193-194).

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) у судове засідання зявився, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом, апелянт) у судове засідання зявився, просив задовольнити апеляційну скаргу та підтримав викладені у ній доводи.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» є юридичною особою (ідентифікаційний код 30019775), що підтверджено Статутом та Довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 30-34).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина» є юридичною особою (ідентифікаційний код 36456783), що підтверджується Безкоштовним витягом з сайту Міністерства юстиції України (а.с. 55-61).

01.11.2017 року між сторонами, згідно протоколу тендерного комітету ГПУ «Полтавагазвидобування» від 10.10.2017 р. №ПГВ17(Т)-181А (допорогова закупівля), був укладений договір поставки запасних частин до автоспецтехніки в асортименті (закупівля товару за власні кошти) №1438/17 (а.с. 9-16).

Відповідно до умов договору, постачальник ТОВ "Істок-Автозапчастина" зобов'язується поставити покупцеві ПАТ "Укргазвидобування" товар, зазначений в специфікації (далі - товар), що додається до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору, постачальник гарантує, що товар, який є предметом договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Згідно п. 1.4 договору, постачальник підтверджує, що укладання та виконання ним цього договору не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам (зокрема, щодо отримання всіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладання та виконання ним цього договору не суперечить цілям діяльності постачальника, положенням його установчих документів чи інших локальних актів.

Відповідно до розділу 3 договору, ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для не резидента). Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

Згідно п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ на умовах, зазначених у специфікації.

Відповідно до п. 5.1 договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується у специфікації до цього договору.

Згідно п. 5.2 договору, обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV даного договору.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 6.3. постачальник зобовязаний забезпечити поставку товару у строки встановлені цим договором та специфікацією.

В розділі 7 сторони погодили відповідальність сторін.

Відповідно до п. 7.11 у разі невиконання постачальником взятих на себе зобовязань з поставки товару у строки зазначені у специфікації до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення його печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов»язань.

Договір підписаний особа сторонами та скріплений печатками підприємств у встановленому порядку.

01.11.2017 між сторонами була підписана Специфікація №1 до договору, в якій сторони визначили найменування товару, що поставляється, його кількість, ціну та строк поставки, який, відповідно до п. 3 специфікації становить: до 31.12.2017, граничний термін постачання - протягом 30 календарних днів після отримання письмової заявки покупця на кожну партію товару окремо. Загальна вартість товару, що поставляється 313 332,00 грн. (п. 1 специфікації) (а.с. 17-18).

Специфікація підписана сторонами та скріплена печатками підприємств у встановленому порядку.

14.11.2017 року №9-11724 ПАТ "Укргазвидобування" на адресу ТОВ "Істок-Автозапчастина" був направлений лист "Щодо поставки запасних частин до автоспецтехніки", в якому покупець просив постачальника поставити товар, відповідно до п. 5.2 договору поставки №1438/17 від 01.11.2017 (а.с. 20).

Вказаний лист був отриманий ТОВ "Істок-Автозапчастина" 20.11.2017 року, відповідно до наявного в матеріалах копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20- зворотній бік).

Від постачальника ТОВ «Істок-Автозапчастина» на адресу покупця надійшов лист (без дати та номеру) про неможливість поставки запчастин у відповідності до договору та з пропозицією розірвати договір за згодою сторін. Надалі на адресу покупця від постачальника надійшов лист (без дати та номеру) з повторною пропозицією розірвати договір, з посиланням на п.п. 8.1, 8.2., 8.3 договору, або поставити інші запчастини (а.с. 22, 23).

В подальшому, 29.11.2017, на адресу покупця від постачальника надійшов лист від 28.11.2017, в якому постачальник, у зв'язку з неотриманням відповіді на два попередніх листа про поставку запчастин аналогів, у зв'язку з тим, що міністерство оборони РФ занесло дані запчастини у перелік товару, що має подвійне значення, т.т. військове, просив покупця надати конкретну відповідь на запит постачальника, тим самим підтвердити існування взаємної довіри, культури партнерства і ділових стосунків (а.с. 24).

26.03.2018 року №Юр-3923, покупець направив постачальнику повідомлення про розірвання договору поставки запасних частин до автоспецтехніки в асортименті (закупівля товару за власні кошти) від 01.11.2017р. №1438/17 на підставі п.п. 11.1, 6.2.1 договору (а.с. 26).

Враховуючи те, що відповідач не поставив своєчасно товар у відповідності до умов договору, позивач звернувся із позовом до суду про стягнення пені у сумі 31019,87 грн. та штрафу у розмірі 21 933,24 грн.

В свою чергу, відповідач (позивач за зустрічним позовом) звернувся до суду із позовом про розірвання договору поставки запасних частин до автоспецтехніки в асортименті від 01.11.2017р. №1438/17.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Щодо первісного позову.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами 01.11.2017р. договір поставки №1438/17 є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що 14.11.2017р. за вих. номером 9-11724 ПАТ «Укргазвидобування» на адресу ТОВ «Істок-Автозапчастина» був направлений лист «щодо поставки запасних частин до автоспецтехніки, в якому покупець просив постачальника поставити товар відповідно до п.5.2 договору поставки № 1438/17 від 01.11.2017р. (а.с.20). Вказаний лист був отриманий відповідачем 20.11.2017р. (а.с.21).

Факт не поставлення відповідачем товару за укладеним між сторонами договором у порушення п.6.3 договору та специфікації, матеріалами справи не спростовано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач за первісним позовом підтвердив, що поставка товару, передбаченого договором та специфікацією не здійснена.

Свої зобовязання щодо своєчасної та повної поставки позивачу товару всупереч ст.526 ЦК України та ст. 193 ГК України відповідач не виконав.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Згідно з абзацом першим частини другої ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.11 у разі невиконання постачальником взятих на себе зобовязань з поставки товару у строки зазначені у специфікації до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Вказане положення договору поставки №1438/17 від 01.11.2017р. не передбачає одночасної сплати пені та штрафу за допущене порушення, а ставить їх сплату в залежність від обставин допущення порушення, що не суперечить ст.ст.549 та 551 ЦК України, які не містять заборони щодо застосування до боржника, який порушив зобовязання, штрафу та пені.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011р. № 42/252 та від 09.04.2012р. № 20/246-08.

Позивачем на підставі п.7.11 договору №1438/17 від 01.11.2017р. нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 31 019,87 грн. за період з 21.12.2017р. по 29.03.2018р. а також штраф в розмірі 7% від суми не поставленої продукції в сумі 21 933,24 грн.

Суд апеляційної інстанції при власному перерахунку за допомогою інформаційно-пошукової системи «ЛІГА», встановив, що заявлена сума пені позивачем до стягнення така сама, як при перерахунку, в розмірі 31 019,87 грн.

Також перевіривши розрахунок штрафу в розмірі 21 933, 24 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що він є арифметично вірним.

Отже, висновок суду щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 31 019,87 грн. та штрафу в розмірі 21 933, 24 грн., суд апеляційної інстанції вважає правомірним та документально підтвердженим.

Доводи апелянта стосовно того, що лист (рознарядку) №9-11724 від 14.11.2017 року, який було додано до позовної заяви, ним отримано не було та позивачем не було надано квитанцію про відправлення такого листа, а також відсутній опис документів, що направлялися даним листом, спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище.

Скаржник звертає увагу суду, що особа, прізвище якої зазначено на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не перебувала та не перебуває у трудових відносинах з позивачем, та відповідно уповноваженою особою була ОСОБА_4

У судовому засіданні було зясовано, що умовами договору не передбачена відповідальна (уповноважена) особа з боку постачальника, на яку покладено обовязок щодо виконання умов, передбачених в договорі поставки.

Відповідно до п. 5.2 договору, обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV даного договору.

Відповідно до п.3 Специфікації, визначено, що граничний термін постачання протягом 30 днів після отримання письмової заявки покупця на кожну партію товару окремо.

Апелянт вказує на те, що позивач за первісним позовом не направив рознарядки до 31.12.2017р., без якої постачальник не мав права постачати товар до моменту отримання рознарядки, навіть при можливості поставити товар.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що датою виконання зобовязання є 20.12.2017р., оскільки 14.11.2017 року позивачем за первісним позовом було направлено на адресу відповідача лист (рознарядку), в якому покупець просив постачальника поставити товар, та відповідно до наявних в матеріалах справи копії фіскального чеку та копії реєстру відправлення поштової кореспонденції, відповідач за первісним позовом отримав лист (рознарядку) 20.11.2017 року.

Також господарським судом вірно враховано положення п. 106 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі предявленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

Отже, суд обґрунтовано врахував те, що поштове відправлення не містило позначок «Вручити особисто» та «Судова повістка», то підпис особи-одержувача правомірно не було проставлено.

Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що копія реєстру відправленої кореспонденції та її оригінал, наданий в суді першої інстанції відрізняються та, відповідно, підроблений.

Проте, такий довід є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про звернення відповідача до правоохоронних органів з цього приводу, про що також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісних позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 31019,87 грн. та штрафу у розмірі 21933,24 грн., нарахованих за порушення зобовязання щодо поставки товару за договором поставки № 1438/17 від 01.11.2017р., як обґрунтованих та документально підтверджених матеріалами справи.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами було укладено договір №1438/17 від 01.11.2017 року про поставку запасних частин до автоспецтехніки в асортименті (закупівля товару за власні кошти), який укладений відповідно до законодавства та скріплений печатками підприємств.

Суд не приймає посилання апелянта на п.11.1 вказаного договору, в якому, зазначається, що договір може бути змінений чи розірваний лише за згодою сторін, та відповідно, направив на адресу позивача за первісним позовом листи з проханням розірвати укладений договір у звязку з неможливістю поставити товар.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на ст.188 Господарського кодексу України.

Слід зазначити, що статтею 188 ГК України передбачений порядок зміни та розірвання договору, а статтями 651 та 652 Цивільного кодексу України передбачені підстави для зміни або розірвання договору, зміна або розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин.

Статтею 652 ЦК України передбачена можливість розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно, доказів істотної зміни обставин позивач за зустрічним позовом суду не надав, що не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору.

Твердження апелянта про те, що 09.11.2017 року стало відомо, що Рішення ОСОБА_3 національної безпеки і оборони від 28.04.2017 року, введено в дію Указом Президента України від 15.05.2017 року №133/2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», та відповідно до п. 7 Специфікації від 01.11.2017 виробником товару являється ВАТ Ярославський завод дизельної апаратури, яке входить в «Група ГАЗ», і відповідно до якого застосовуються наступні види обмежувальних заходів згідно з Додатком 2 Рішення та Закону України «Про санкції»: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) запобігання виведенню капіталів за межі України; 4) зупинення виконання економічних та фінансових зобов'язань; 5) заборона здійснення державних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб - резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також державних закупівель у інших суб'єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом; 6) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; 7) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 8) заборона передання технологій, прав на обєкти права інтелектуальної власності, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того факту, що позивач за зустрічним позовом дізнався про зазначений Указ саме 09.11.2017 року, що унеможливлювало виконання взятих на себе договірних зобовязань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Указ Президента України від 15.05.2017 року №133/2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» не є обставиною непереборної сили у відповідності до п. п. 8.1-8.3 укладеного між сторонами договору поставки, в яких вказано, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору, та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку її дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промислового палатою України або іншим уповноваженим на це органом.

Більш того, оскаржуваний договір було укладено після виходу зазначеного Указу, а відтак позивач за зустрічним позовом усвідомлював всі наслідки, які можуть виникнути в процесі його виконання.

При цьому постачальник, укладаючи договір поставки від 01.11.2017р. гарантував, що товар, який є предметом договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобовязань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження, передбаченого чинним законодавством.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволені зустрічного позову, оскільки обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом не стосуються вищенаведених підстав для розірвання договору, з них не вбачається одночасна наявність чотирьох умов для розірвання спірного договору, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України та істотних порушень його умов, суд апеляційної інстанції вважає правомірним та таким, що відповідає обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина», м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2018р. року у справі № 922/1413/18 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2018 року у справі № 922/1413/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено та підписано протягом пяти днів

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота