ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2018                      Справа № 905/1030/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянувши матеріали справи Товариства з обмеженою відповідальністю “Мединський і К” до Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” про стягнення 627 888 грн. 52 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача – Заруцький Р.М. (за довіреністю);

від відповідача – не з’явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Мединський і К” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” про стягнення 627 888 грн. 52 коп.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ “Мединський і К” посилається на неналежне виконання ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” грошових зобов’язань по Договору №14000259 від 01.03.2014 за надані послуги з перевезення та транспортного експедирування

У відзиві на позов від 23.06.2017 ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» проти позову заперечував. Вважає, що позивачем не підтверджено замовлення Відповідача на надання конкретних послуг, як то передбачено пунктами 1.1,1.3, 3.1 Договору. Акти виконаних робіт з боку ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» підписаний комерційним директором Сорокіним А.А., тому за доводами відповідача ці акти є неналежними доказами у справі, оскільки уповноваженою особою на підписання таких документів є виключно Генеральний директор ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод».

Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право вимоги на отримання коштів за Договором №14000259, оскільки відповідно до пунктів 2.2, 2.3 цього Договору, замовник здійснює оплату лише після отримання рахунків. Факт отримання рахунків від Виконавця відповідач заперечує.

Також відповідач заперечує щодо нарахування пені та інфляційних, оскільки строк дії Договору додатковою угодою №2017/2 було продовжено до 28.02.2017, проте позивач нараховував пеню по 25.04.2017. Крім того, позивач нараховував інфляційні за місяці в яких мав бути здійснений платіж.

23.06.2017 ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі 905/1030/17 на три роки та зменшення пені до 100 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року, суддею Матюхіним В.І., закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2018 на 11:15 год.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 24 жовтня 2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв’язку з задоволенням заяви про відвід судді Матюхіна В.І. від розгляду вказаної справи, ухвалою суду від 22.10.2018.

У судовому засіданні 25.10.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідач у судове засідання 25.10.2018 не з’явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз’яснено, що у випадку нез’явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» (виконавець, ТОВ «Мединський і К», позивач) та Публічним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод» (замовник, відповідач) укладено договір №14000259 про надання послуг з перевезення та транспортного експедирування (далі - Договір).

За змістом пунктів 1.1 та 1.2 Договору Виконавець зобов’язується по завданню замовника надавати послуги по перевезенню та експедируванню вантажів, перевезенню пасажирів автомобільним транспортом згідно заявки замовника.

Замовник зобов’язується приймати та оплачувати надані послуги на умовах цього Договору (п.1.4)

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. договору Замовник здійснює оплату виконаних робіт по рахункам Виконавця, які виставляються Виконавцем на підставі підписаних обома сторонами актів виконаних послуг. Оплата рахунків здійснюється упродовж 30 календарних днів з дати їх отримання Замовником, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначеного у договорі. Акти виконаних робіт складаються виконавцем не рідше 3-х разів на місяць та надаються замовнику для узгодження та підписання, при цьому за останню декаду не пізніше 1-го числа місяця, наступного за звітним. Замовник перевіряє, підписує та повертає виконавцю акт виконаних послуг.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов’язань по дійсному договору сторони несуть відповідальність у відповідності з дійсним договором та законодавством України.

Відповідно до п. 6.5 договору за порушення строків оплати послуг по перевезенню вантажів і транспортно-експедиторських послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості не сплачених в строк послуг за кожний день прострочки.

Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31.12.2014. В частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобов’язань (п.10.1).

Договір підписаний директором по транспорту ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» Забродіним А.А. та генеральним директором ТОВ «Мединський і К» А.Ю.Халюзовим, засвідчений печатками сторін договору.

Згідно додаткових угод №6 від 01.01.2015, №2017/1 від 28.12.2016 та №2017/2 від 31.01.2017 дію договору продовжено до 31.12.2015, згодом до 31.01.2017.

Відповідно до додаткової угоди №11 від 12.05.2016 найменування замовника у зв’язку зі зміною організаційно-правової форми змінено на Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод» (замовник, ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», відповідач).

На виконання умов договору позивач в період з грудня 2016 по лютий 2017 років надав відповідачу передбачені договором транспортні послуги на загальну суму 586231,03 грн., у зв'язку з чим сторонами були підписані без зауважень та заперечень наступнім акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) за договором №14000259 від 01.03.2014:

№ГОМК0000002 від 05.01.2017 на суму 8 130,00 грн., №ГОМК0000005 від 05.01.2017 на суму 3 460,00 грн., №ГОМК0000031 від 05.01.2017 на суму 14443,00 грн., №ГОМК0000032 від 30.01.2017 на суму 4 065,00 грн., №ГОМКОООООЗЗ від 05.01.2017 на суму 1 230,00 грн., №ГОМК0000147 від 05.01.2017 на суму 8 849,99 грн., №ГОМК0000404 від 10.01.2017 на суму 6 780,00 грн., №ГОМК0000409 від 10.01.2017 на суму 4 065,00 грн., №ГОМК0000410 від 10.01.2017 на суму 12 230,00 грн., №ГОМК0000413 від 10.01.2017 на суму 12 230,00 грн., №ГОМК0000421 від 10.01.2017 на суму 468,00 грн., №ГОМК0000422 від 10.01.2017 на суму 24 460,01 грн., №ГОМК00006Ю від 23.01.2017 на суму 5 730,00 грн., №ГОМК0000611 від 23.01.2017 на суму 24 460,01 грн., №ГОМК0000612 від 23.01.2017 на суму 468,00 грн., №ГОМК0000613 від 23.01.2017 на суму 4 065,00 грн., №ГОМК0000614 від 23.01.2017 на суму 7 750,00 грн., №ГОМК0000615 від 23.01.2017 на суму 7 750,00 грн., №ГОМК0000616 від 23.01.2017 на суму 8 879,98 грн., №ГОМК0000617 від 23.01.2017 на суму 2 865,00 грн., №ГОМК0000634 від 23.01.2017 на суму 2 865,00 грн., №ГОМК0000635 від 23.01.2017 на суму 2 865,00 грн., №ГОМК0000636 від 23.01.2017 на суму 1 480,00 грн., №ГОМК00008Ю від 30.01.2017 на суму 570,00 грн., №ГОМК0000824 від 30.01.2017 на суму 25 594,00 грн., №ГОМК0000825 від 30.01.2017 на суму 2 865,00 грн., №ГОМК0000826 від 30.01.2017 на суму 24 460,01 грн., №ГОМК0000827 від 30.01.2017 на суму 53 780,02 грн., №ГОМК0000828 від 30.01.2017 на суму 9 284,99 грн., №ГОМК0000870 від 02.02.2017 на суму 20 050,01 грн., №ГОМК0000871 від 02.02.2017 на суму 40 173,00 грн., №ГОМК0000872 від 02.02.2017 на суму 21 560,02 грн., №ГОМК0000873 від 02.02.2017 на суму 7 525,00 грн., №ГОМК0000874 від 02.02.2017 на суму 2 950,00 грн., №ГОМК0000875 від 02.02.2017 на суму 22 735,99 грн., №ГОМК0000876 від 02.02.2017 на суму 135 000,00 грн., №ГОМКОООЮ64 від 02.02.2017 на суму 11 368,00 грн., №ГОМКОООЮ75 від 02.02.2017 на суму 15 732,00 грн., №ГОМК0001247 від 14.02.2017 на суму 7 750,00 грн., №ГОМК0001483 від 22.02.2017 на суму 3 460,00 грн., №ГОМК0001881 від 06.03.2017 на суму 7 784,00 грн., на загальну суму 586231,03 грн.

У зв’язку з порушенням строку оплати наданих послуг 16.03.2017 ТОВ «Мединський і К» направило на адресу відповідача претензію для врегулювання спору шляхом переговорів, з вимогою оплати за надані послуги по актам строк оплати по яким наступив на день звернення з претензією (том 1, а.с.124).

Однак, відповідач оплату отриманих послуг за вищевказаними актами не оплатив, у зв'язку з чим у замовника перед виконавцем виникла заборгованість в розмірі 586231,03 грн.

Невиконання ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» грошових зобов’язань перед виконавцем стало підставою для звернення ТОВ «Мединський і К» до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 586231,03 грн. Крім того позивач також заявив вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання та стягнення пені за порушення строків виконання зобов'язання.

Укладений між сторонами у справі договір №14000259 від 01.03.2014 є за своєю правовою природою змішаним договором перевезення та надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Заперечуючи проти позову ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» зазначив, що позивачем не підтверджено замовлення Відповідача на надання конкретних послуг, як то передбачено пунктами 1.1, 1.3, 3.1 Договору.

Акти виконаних робіт з боку ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» підписаний комерційним директором Сорокіним А.А., тому за доводами відповідача ці акти є неналежними доказами у справі, оскільки уповноваженою особою на підписання таких документів є виключно Генеральний директор ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод».

Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право вимоги на отримання коштів за Договором №14000259, оскільки відповідно до пунктів 2.2, 2.3 цього Договору, замовник здійснює оплату лише після отримання рахунків. Факт отримання рахунків від Виконавця відповідач заперечує.

Також відповідач заперечує щодо нарахування пені та інфляційних, оскільки строк дії Договору додатковою угодою №2017/2 було продовжено до 28.02.2017, проте позивач нараховував пеню по 25.04.2017. Крім того, позивач нараховував інфляційні за місяці в яких мав бути здійснений платіж.

Дослідивши доводи ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, суд дійшов до висновку про наступне.

Договір про надання послуг з перевозки та експедирування вантажів № 14000259 від 01.03.2014 з боку Відповідача підписаний ні Генеральним директором ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», а Директором по транспорту Забродіним Олександром Анатолійовичем, що діяв на підставі Довіреності № 73/5-6 від 01.01.2014.

Змістом Договору № 14000259 від 01.03.2014 не передбачено жодних обмежень щодо підписання Актів здачі-приймання наданих послуг, іншими, ніж особисто Генеральний директор, працівниками ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод».

Згідно з абзацом 2 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому зазначаємо, що додаткові договори № 10 від 27 квітня 2016 року, № 11 від 12 травня 2016 року, № 12 від 01 грудня 2016 року, № 13 від 01 грудня 2016 року, № 14 від 01 грудня 2016 року, № 2017/1 від 28 грудня 2017 року з боку Відповідача підписані комерційним директором Сорокіним Олексієм Олександровичем, який діяв на підставі Довіреностей № 73/05-2 від 01 січня 2016 року та № 73/5-69 від 12 травня 2016 року, та який підписав відповідні Акти приймання-передачі наданих послуг.

Суд вважає, що комерційний директор Сорокін Олексій Олександрович мав належні повноваження на підписання спірних Актів приймання-передачі наданих послуг, при цьому Відповідачем не надано жодних доказів щодо того, що комерційний директор Сорокін Олексій Олександрович був обмежений в підписанні таких документів та Позивачу було відомо про такі обмеження.

Крім того, Відповідачем не заперечується факт, що посадові особи, якими були підписані спірні Акти здачі-приймання виконаних робіт, у звітному періоді дійсно займали зазначені посади; не заперечується автентичність підписів цих посадових осіб; не заперечується автентичність печатки ПАТ "ЄМЗ", якими засвідчені Акти; не заперечується сам факт виконання Позивачем відповідних робіт та факт прийняття їх Відповідачем.

Щодо твердження Відповідача про неотримання рахунків на оплату.

Так, згідно з п. 2.2. Договору підставою для здійснення оплати є підписані Сторонами Акти виконаних робіт (наданих послуг).

Договором №14000259 від 01.03.2014 не передбачено особливого порядку отримання Відповідачем рахунків на оплату або спеціально уповноважених на це осіб з боку Відповідача.

Під час розгляду справи позивач пояснив, що згідно зі звичаями ділового обороту рахунки на оплату надавалися Відповідачеві разом з Актами здачі - приймання виконаних робіт, які були підписані з боку Відповідача.

Крім того, згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 29 вересня 2009 року № 37/405 (3-3902к09) доводи скаржника про те, що він не отримував рахунків-фактур, тому його обов'язок оплати ще не настав - не заслуговують на увагу. Так, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє Відповідача від обов'язку сплатити надані послуги.

Суд звертає увагу, що 16 березня 2017 року позивач направив відповідачу Претензію з вимогою оплати основної заборгованості за Договором №14000259, у якій зазначалося, що усі оригінали документів підтверджуючі суму боргу знаходяться у Відповідача, на що не було отримано жодної відповіді із запереченнями від ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» позивачу не надходило.

Отже, суд вважає, що обов'язок ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» по сплаті заборгованості за Договором №14000259 настав, а заперечення відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Також є безпідставними доводи Відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у зв’язку зі спливом терміну дії Договору.

Згідно до п. 10.1. Договору в частині взаєморозрахунків Договір діє до повного виконання зобов'язань, при цьому згідно чинного законодавства України нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат відповідно до ст. 625 ЦК України здійснюється до дати фактичного виконання зобов'язань.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що факт надання позивачем та отримання відповідачем транспортних послуг в період з грудня 2016 по лютий 2017 на суму 586231,03 грн. за договором № 14000259 від 01.03.2014, є доведеним та підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), отже позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 586231,03 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» три відсотки річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також пеню за порушення строків виконання зобов'язання.

Згідно з розрахунку позивача, пеня складає 25723грн. 09коп., а саме за період з 05.02.2017 по 25.04.2017 нараховану на суму заборгованості 36112,99 грн.; з 10.02.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 60233,01 грн.; з 23.02.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 69177,99 грн., 02.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 124619,02 грн.; з 05.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 277094,02 грн.; з 17.03.2017 по 05.04.2017 на суму заборгованості 7750 грн.; з 25.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 3460 грн.; з 06.04.2017 по 25.04.2017. на суму заборгованості у розмірі 7784,00 грн.;

3% річних в розмірі 2754грн. 21коп. за період з 05.02.2017 по 25.04.2017 нараховану на суму заборгованості 36112,99 грн.; з 10.02.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 60233,01 грн.; з 23.02.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 69177,99 грн., 02.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 124619,02 грн.; з 05.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 277094,02 грн.; з 17.03.2017 по 05.04.2017 на суму заборгованості 7750 грн.; з 25.03.2017 по 25.04.2017 на суму заборгованості 3460 грн.; з 06.04.2017 по 25.04.2017. на суму заборгованості у розмірі 7784,00 грн. (ст.625 Цивільного кодексу України);

інфляційні втрати в розмір 13180грн. 19коп. з січня 2017 року по березень 2017 року нараховану на суму заборгованості з лютого по березень 2017 у розмірі 36112,99 грн., з лютого по березень 2017 у розмірі 60233,01 грн., з лютого по березень 2017 у розмірі 69177,99 грн., з січня по лютий 2017 у розмірі 3501,79 грн., за березень 2017 на суму заборгованості 277094,02 грн., за березень 2017 на суму заборгованості 7750,00 грн. (ст.625 Цивільного кодексу України);

Пунктом 6.5 договору передбачено, що за порушення строків оплати послуг при перевезенні вантажу замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.2.2, 2.3).

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення відповідачем зобов’язань за договором становить 25723,09 грн.

У судовому засіданні представник позивача просив зменшити пеню на 10 % до 23150 грн. 78 коп.

Згідно Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені в межах періоду, визначеного позивачем, суд дійшов висновку, що він є фактично більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, вимога у цій частині підлягає задоволенню на визначену позивачем суму, з урахуванням клопотання про зменшення пені до 23150 грн.78 коп.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов’язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 13810,19 грн. (у межах провадження по даній справі за періоди з січня 2017 по березень 2017).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” №14 від 17.12.2013 (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснивши перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, а саме на суму 2979 грн. 42 коп.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2754,21 грн.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи та підлягає задоволенню в розмірі 2754, 21 грн.

З огляду на наведене, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та часткового задоволення інфляційних витрат.

Щодо заяви ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” від 23.06.2017 про відстрочення виконання рішення суду у справі 905/1030/17 на три роки та зменшення пені до 100 грн.

Настання неможливості виконання спірного зобов’язання за Договором №14000259 від 01.03.2014 відповідач обумовлює наступним::

- виробничі та невиробничі фонди і інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Відповідача знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, зважаючи на що така обставина почала впливати на господарську діяльність починаючи з 14.04.2014р.;

- Указом Президента України №62/2017 від 15.03.2017 зазначено про насильницьке захоплення українських підприємств. З повідомленнями про захоплення і втрату фізичного контролю над підприємством ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” у березні 2017 року звернулось до правоохоронних органів. Через неможливість переміщення металургійного підприємства у іншу місцевість повністю унеможливлено ведення діяльності Відповідача, зареєстрованого на контрольованій Україною території у м. Маріуполь.

Заявою від 23.06.2017 відповідач просив відстрочити виконання рішення суду на три роки у зв’язку з тим, що ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” у теперішній час перебуває у скрутному фінансовому становищі. Враховуючи істотну суму, що заявлена позивачем до відповідача, у випадку винесення судом рішення про стягнення заборгованості, фінансовий стан ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” значно погіршиться і підприємство опиниться в стані банкрутства.

За змістом статті ст.331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочка – це відкладання чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3).

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин.

Таким чином, Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з фактичних обставин справи, що були предметом розгляду по справі №905/1030/17, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” основного боргу у сумі 586231,03 грн.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Як зазначено вище, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки містяться в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Обґрунтовуючи своє клопотання про надання відстрочки, на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідач надав звіт про фінансові результати діяльності за січень-березень 2017 року, баланс на 31.03.2017, з яких вбачається, що чистий дохід від реалізації продукції у звітному періоді складає 3 248 206 тис.грн., збиток 5 100 169 тис.грн., прибуток 0 грн.

Інших доказів, що ускладнюють виконання судового рішення, підтверджують скрутне матеріальне становище боржника та наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника у 2017 році чи поточному 2018 року відповідач суду не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не погашена сума основного боргу за послуги отримані від позивача у період з грудня 2016 по лютий 2017 років.

Станом на день прийняття рішення у по справі, акти виконаних послуг відповідачем не оплачувався навіть частково, проте, отримані та не оплачені транспортні послуги використані ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” у своїй господарській діяльності. Іншого відповідачем не доведено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” 07.05.2017 про відстрочення виконання рішення суду у справі 905/1030/17 задоволенню не підлягає.

Щодо зменшення суми пені до 100 грн.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, має бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне положення викладене у частині 3 статті 551 ЦК України, згідно із якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому обставинами, які мають враховуватись при вирішенні питання про наявність підстав для зменшення розміру пені, виходячи з положень статті 233 ГК України, є наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром завданих збитків, ступінь виконання зобов'язання боржником майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні враховувати всі інтереси сторін.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення пені відповідач посилався, перш за все, на ту обставину, що розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій є надмірно великим порівняно зі збитками, завданими позивачу простроченням відповідача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сума основного боргу складає 586231,03 грн. грн., а розмір нарахованої позивачем пені становить 25723,09 грн.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Рішенням № 7-рп/2013 від 11.07.2013 Конституційний суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Наразі, доводи відповідача про зменшення суми пені зведені до констатації факту захоплення підприємства Відповідача, однак жодного обґрунтування того, що означений факт перешкоджає виконанню грошового зобов’язання перед Позивачем не наведено, тим більше, що відсутність у боржника коштів не може вважатися форс-мажорною обставиною згідно ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, що узгоджується і із спеціальною нормою ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що за змістом п.2.3. Договору належне виконання розглядуваного грошового зобов’язання у розумінні ч.1 ст.198 Господарського кодексу України полягає у здійсненні безготівкового перерахування коштів з банківського рахунку Відповідача, зареєстрованого на контрольованій території Україні, на банківський рахунок Позивача, також зареєстрованого на контрольованій території України.

Наразі, матеріали справи не містять жодних відомостей про вплив захоплення розташованого на неконтрольованій території цілісного майнового комплексу Відповідача на можливість останнього на контрольований території розпоряджатися приналежними йому грошовим коштами на рахунках у функціонуючих на контрольованій території банківських установах.

Недоведеність належними та допустимими доказами такого причинно-наслідкового зв’язку між обставинами захоплення підприємства Відповідача і простроченням ним виконання грошового зобов’язання зі здійснення безготівкових розрахунків на контрольованій Україною території, зумовлює безпідставність доводів відповідача при вирішенні питання про можливість стягнення неустойки, адже змістом ст.ст.1089-1092 Цивільного кодексу України, які регламентують розрахунки із застосуванням платіжних доручень, про що домовились сторони в Договорі, суд не вбачає підстав для презюмування наявності такого зв’язку.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним наявність порушення з боку Відповідача приналежного Позивачеві суб’єктивного і захищуваного у спосіб, що відповідає вимогам ефективності у розумінні ст.13 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р., права на своєчасне отримання оплати за надані транспортні послуги.

Водночас, враховуючи міркування пропорційності, передбачені ст.15 Господарського процесуального кодексу України, та факт втрати контролю Відповідача над розташованим на неконтрольованій території України цілісного майнового комплексу гірничого підприємства через його захоплення, апеляційний суд, з огляду на дискреційні повноваження зі зменшення розміру неустойки не тільки у випадку її співставлення зі збитками (питання про які в межах цієї справи не досліджувались і доказів з цього приводу сторонами не надавалося), як то передбачено ст.233 Господарського кодексу України, але й “за наявності інших підстав, які мають істотне значення” згідно ч.3 ст.550 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду питання про зменшення розміру стягуваної пені за заявою відповідача.

Дійсно, оскільки втрата фізичного контролю над приналежним майном, розташованим на неконтрольованій Україні території, фактичне відновлення якого не перебуває у сфері впливу Відповідача та не може бути ефективно забезпечено на даний і за допомогою юрисдикційної діяльності органів влади, остільки це не може негативно не впливати на господарську діяльність Відповідача з використання такого майна.

Відтак, враховуючи застосування в межах цієї справи компенсаційних заходів у вигляді стягнення 3% річних та інфляційної індексації з відновлення майнових інтересів Позивача через безпідставне зволікання Відповідача з проведення розрахунків, а також ненадання останнім до матеріалів справи жодних відомостей про наявність/відсутність збитків через таке прострочення та про свій фінансовий стан, суд вважає прийнятним зменшення визначеної в рішенні пені на 10% - до 23150,78 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги ТОВ «Мединський і К» до ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Мединський і К” до Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” про стягнення 627 888 грн. 52 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Ілліча, б. 54, блок 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Мединський і К” (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Енгельса, 110, ) заборгованість в загальному розмірі 615115 (шістсот п'ятнадцять тисяч сто п'ятнадцять ) грн. 44 коп., з яких:

- загальний борг в розмірі 586231 грн. 03 коп.;

- інфляційні втрати в розмірі 2979 грн. 42 коп.;

- 3% річних в розмірі 2754 грн. 21 коп.;

- пеня у розмірі 23150 грн. 78 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Ілліча, б. 54, блок 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Мединський і К” (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Енгельса, 110, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 9265 (дев’ять тисяч двісті шістдесят п’ять) грн. 32 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 25 жовтня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 01 листопада 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов