СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р. Справа № 917/314/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Стойка О.В. , суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Склярук С.І.

за участю представників:

позивача не з'явився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю, свідоцтвом;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський молочний завод», м. Гадяч, Полтавська область вх. № 165П/З на ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.07.2018 р. у справі № 917/314/16 (суддя Бунякіна Г.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», с. Першотравневе, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський молочний завод», м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 2 605 369,91 грн., з яких 2 011 736,70 грн. заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами договору поставки № 0104-2 від 01.04.2015 р. в період квітня-грудня 2015 року, 476 040,33 грн. пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 89 404,57 грн. інфляційні витрати, 28 188,31 грн. 3 % річних (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.09.2016 р. № 06/09, вх. № 10917)

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. у справі № 917/314/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень» (далі ПАТ «ПЗ «Червоний велетень», позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський молочний завод» (далі ТОВ «Лозівський молочний завод», відповідач) 2 605 369,91 грн., з яких 2 011 736,70 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами договору поставки № 0104-2 від 01.04.2015 р. за період квітня - грудня 2015 року, 476 040,33 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 89 404,57 грн. - інфляційні витрати, 28 188,31 грн. - 3 % річних (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.09.2016 р. № 06/09, вх. № 10917) задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами договору поставки № 0104-2 від 01.04.2015 р. в період квітня - грудня 2015 року у сумі 2 011 736,70 грн., 476 040,33 грн. пені за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, інфляційні витрати у сумі 89 134,06 грн., 3 % річних у сумі 28 188,31 грн. та судовий збір у сумі 39 076,63 грн.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог.

На виконання рішення суду господарським судом Полтавської області 21.10.2016 р. видано відповідний наказ.

В подальшому, на стадії виконання рішення суду ТОВ «Лозівський молочний завод» звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. строком на 12 місяців, яка мотивована неможливістю виконання рішення суду в повному обсязі та сплату суми, що підлягає стягненню за наказом, з огляду на тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.08.2017 р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 р. та постановою Верховного Суду від 13.03.2018 р., задоволено заяву відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. строком на 12 місяців, виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. відстрочено до 01.08.2018 р.

17.07.2018 р. ТОВ «Лозівський молочний завод» звернулося до господарського суду Полтавської області із заявою № 1307-1 від 13.07.2018 р. про відстрочку виконання рішення суду, в якій просить відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. у справі № 917/314/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви.

В обґрунтування даної заяви відповідач, зокрема, посилається на накладення державним виконавцем арешту на майно, грошові кошти ТОВ «Лозівський молочний завод», що знаходяться на банківських рахунках та в касі підприємства, обтяження фінансового стану підприємства кредитним зобовязанням, недостатність оборотних коштів для погашення короткострокових зобовязань, загрозу банкрутства та інше.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.07.2018 р. у задоволенні заяви ТОВ «Лозівський молочний завод» про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. у справі № 917/314/16 відмовлено.

Ухвала суду мотивована зверненням відповідача до суду із зазначеною заявою поза межами строку, встановленого ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови ТОВ «Лозівський молочний завод» у відстрочці виконання рішення суду у даній справі та прийняти нове рішення у зазначеній частині, яким заяву ТОВ «Лозівський молочний завод» про відстрочку виконання рішення у справі № 917/314/16 задовольнити та відстрочити виконання даного рішення суду на 12 місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач стверджує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про відстрочку виконання рішення суду, ТОВ «Лозівський молочний завод» посилалось на те, що товариство через дію обєктивних та незалежних причин опинилось у вкрай скрутному матеріальному становищі і не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності підприємства накладеними органами виконавчої служби арештами на кошти та майно.

ТОВ «Лозівський молочний завод» зазначає, що на підтвердження збитковості та скрутного фінансового становища до матеріалів справи надано всі відповідні фінансові та бухгалтерські документи, зокрема, звіт незалежного аудитора.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норму ч. 5 ст. 331 ГПК України, оскільки законодавець не обмежує строк звернення до суду із заявою про розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, а навпаки, встановлює максимальний строк, на який може бути розстрочено чи відстрочено виконання рішення суду. Тобто, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови про розстрочку чи відстрочку виконання рішення суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився. 02.11.2018 р. через канцелярію Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю повноважного представника ПАТ «ПЗ «Червоний велетень» у іншому судовому процесі в окружному адміністративному суді м. Києва.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 р. не визнавалась обовязковою явка представників учасників справи та попереджено учасників апеляційного провадження про те, що незявлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

На підставі викладеного, зазначене клопотання ПАТ «ПЗ «Червоний велетень» не підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

За приписами п. 7.2. зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

При цьому, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Отже, висновок місцевого господарського суду про те, що ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачено можливість надання відстрочки виконання рішення суду лише в межах річного терміну з дня винесення такого рішення, є обґрунтованим, на підставі чого відповідачу на законних підставах відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 р. у справі № 917/314/16.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.07.2018 р. у справі № 917/314/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 07.11.2018 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков