номер провадження справи 18/75/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 справа № 908/1270/18

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ТЕКРО (04071, м. Київ, вул. Спаська, буд. 5, оф. 60)

до відповідача публічного акціонерного товариства ВІДРАДНЕНСЬКЕ (70406, Запорізька область, Запорізький район, селище Відрадне, вул. Перемоги, буд. 3)

про стягнення 1016861,55 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 17.09.2018

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 17.09.2018

Розглядається позов про стягнення 1016861,55 грн. заборгованості за договором поставки № 31122013 від 31.12.2013 (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Ухвалою суду від 09.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/1270/18, присвоєно справі номер провадження 18/75/18, призначено підготовче судове засідання на 01.08.2018; ухвалою суду від 25.07.2018 підготовче засідання перенесено на 07.08.2018; ухвалою від 07.08.2018 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.09.2018.

У звязку з перебуванням судді Носівець В.В. з 11.09.2018 на лікарняному, судове засідання, призначене на 19.09.2018 не відбулося, на адресу сторін направлено повідомлення про неможливість проведення судового засідання з розгляду справи та перенесення судового засідання на 08.10.2018; ухвалою від 08.10.2018 підготовче засідання призначено на 08.10.2018; ухвалою від 08.10.2018 підготовче провадження закрито, розпочато розгляд справи по суді, судове засідання призначене на 18.10.2018.

В судовому засіданні 18.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки № 31122013 від 31.12.2013 призвело до утворення у останнього заборгованості за договором в розмірі 1016861,55 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача зазначив про визнання позову та усно підтвердив наявність заборгованості.

У відзиві на позов відповідач вказував на наявність господарських відносин між сторонами за договором поставки № 31122013 від 13.12.2013 та відзначав, що товар на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем, в свою чергу, його вартість сплачено.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕКРО» (постачальником, позивачем у справі) та публічним акціонерним товариством «ВІДРАДНЕНСЬКЕ» (покупцем, відповідачем у справі) 31.12.2013 укладено договір поставки № 31122013 (надалі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався постачати (передавати) товар у власність покупця, для використання його на розсуд останнього, а покупець зобовязався приймати вказаний товар та сплачувати за нього на умовах даного договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що предметом поставки за даним договором є наступний товар: комбікорми, премікси кормових добавок, вітамінно-мінеральні суміші, білково-вітамінно-мінеральні добавки, про біотичні добавки та інші препарати, в тому числі ветеринарні, дезінфектанти, що використовуються у тваринництва та птахівництві.

Відповідно до п. 3.1 Договору товар поставляється покупцю окремими партіями, протягом терміну дії даного договору, на підставі отриманих від покупця письмових заявок.

Згідно п. 3.2 Договору кожна партія товару вказується у відповідних видаткових накладних постачальника, в яких зазначається: найменування товару асортимент, одиниця виміру кількості товару, загальна кількість товару, вартість за одиницю товару та загальна вартість товару.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець оплачує поставлений товар за ціною, зазначеною у відповідних видаткових накладних та рахунках-фактурах постачальника на кожну партію товару. Загальна сума договору складається з вартості всього товару, поставленого постачальником за період дії договору, що підтверджено належним чином оформленими накладними.

Покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочки платежу у наступному порядку: 100% вартості кожної партії товару в строк не пізніше 14 календарних днів від дати поставки, в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (п. 4.3 Договору).

Згідно із п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання прийнятих сторонами зобовязань, тобто вважається таким, що укладений на невизначений час та є чинним до моменту припинення на вимогу однієї із сторін або за взаємної згоди сторін.

На виконання умов Договору позивачем за період з 29.01.2018 по 20.02.2018 поставлено товар на загальну суму 1573215,37 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 137 від 29.01.2018 на суму 356880,00 грн., з ПДВ;

- № 138 від 29.01.2018 на суму 18790,57 грн., з ПДВ;

- № 202 від 08.02.2018 на суму 454082,40 грн., з ПДВ;

- № 216 від 13.02.2018 на суму 356880,00 грн., з ПДВ;

- № 250 від 20.02.2018 на суму 386582,40 грн., з ПДВ.

Як вказував позивач, станом на 29.01.2018 у відповідача існувала заборгованість за минулі періоди в сумі 2353610,66 грн.

Вартість поставленого товару оплачено відповідачем частково.

За період з 29.01.2018 по 25.06.2018 в рахунок погашення боргу минулих періодів та за наведеними накладними здійснено оплату на загальну суму 2409419,08 грн.

Після звернення до суду з даним позовом відповідачем за період з 26.06.2018 по 24.07.2018 проведено платежі на суму 310545,40 грн.

Також, з 07.08.2018 по 17.09.2018 відповідачем здійснено часткове погашення боргу на суму 190000,00 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір поставки є двосторонньозобовязувальним, оскільки і постачальник, і споживач, наділені як правами, так і обовязками. На постачальника покладено обовязок передати товар і надано право на одержання відповідної плати, а споживач, в свою чергу, зобовязаний оплатити повну ціну товару і наділений правом вимагати належного виконання умов договору постачальником.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вбачається з долучених до справи видаткових накладних, позивач на виконання своїх договірних зобовязань поставив відповідачу товар на загальну суму 1573215,37 грн. Отримання відповідачем товару на вказану суму підтверджується підписом уповноваженого представника покупця на цих накладних та печаткою ПАТ «ВІДРАДНЕНСЬКЕ» (арк. справи 12-16).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був оплатити вартість кожної партії отриманого за договором товару з відстрочкою платежу 14 календарних днів.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що датою поставки вважається дата належним чином оформлених відповідних накладних.

Отже, оплата мала бути здійснена відповідачем у строк по 06.03.2018.

В порушення умов договору, відповідач оплату вартості товару у встановлений строк не здійснив.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідачем не сплачено.

Згідно довідки позивача за підписом керівника та головного бухгалтера ТОВ «ТЕКРО» № 17/09 від 17.09.2018 заборгованість ПАТ «ВІДРАДНЕНСЬКЕ» за договором складає 1016861,55 грн.

Відповідач не спростував факт порушення ним зобовязань щодо оплати товару, із визначеним позивачем розміром заборгованості погодився.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 101686,55 грн. основного боргу за договором заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача повністю.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір. Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом розглянуті вимоги про стягнення з відповідача 1016861,55 грн. (з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позміру позовних вимог), тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотки ціни позову, що складає 15252,92 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно наданого до позову доручення № 4833 від 25.06.2018 позивачем сплачено 22761,11 грн. судового збору, сума зайво сплаченого судового збору складає 7508,19 грн.

Отже, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума зайво сплаченого ТОВ ТЕКРО судового збору в розмірі 7508,19 грн., - за наявності відповідного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства ВІДРАДНЕНСЬКЕ (70406, Запорізька область, Запорізький район, селище Відрадне, вул. Перемоги, буд. 3, ідентифікаційний код 00852186) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТЕКРО (04071, м. Київ, вул. Спаська, буд. 5, оф. 60, ідентифікаційний код 25409,55 грн. (один мільйон шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят одну грн. 55 коп.) основного боргу та 15252,92 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті пятдесят дві грн. 92 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 29.10.2018.

Суддя В.В. Носівець