ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" жовтня 2018 р. м.Київ Справа № 911/2335/18

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О.С. перевіривши матеріали

заяви голови ліквідаційної комісії ПрАТ «Росава» Поліщука Анатолія Анатолійовича

про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Росава» (09108, Київська обл., м.Біла Церква, вул. Леваневського, 91, ідентифікаційний код 30253385)

ВСТАНОВИВ:

23.10.2018 до Господарського суду Київської області (далі - суд) звернувся голова ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Росава» (далі - боржник, ПрАТ «Росава», підприємство) Поліщук А.А. (далі - заявник) у порядку ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Росава» у зв'язку із неможливістю останнього задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі.

Дослідивши подану заяву, суд вважає її такою що відповідає вимогам Закону про банкрутство з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 ст. 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Із змісту заяви вбачається, що вона була подана в порядку ст.95 Закону про банкрутство.

Так, особливості банкрутства окремих категорій боржників визначається розділом VII Закону про банкрутство.

Згідно із ст. 84 Закону про банкрутство, відносини, пов'язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Так, ч. 3 ст. 11 Закону про банкрутство визначений перелік документів (доказів), які в обов'язковому порядку додаються боржником до заяви про порушення справи про банкрутство.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із абз. 3 ч. 3 ст. 11 Закону про банкрутство, до заяви боржника про порушення провадження у справі про банкрутство додається перелік кредиторів боржника, вимоги яких визнаються боржником, із зазначенням загальної суми грошових вимог усіх кредиторів, а також щодо кожного кредитора - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов'язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов'язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором.

Так, заявником було подано до суду відповідний перелік кредиторів станом на 18.10.2018, проте, зазначений перелік не містить у собі відомостей щодо строку виконання зобов'язань боржником згідно із законом або договором.

Водночас, у зазначеному переліку містяться відомості щодо підстав виникнення зобов'язання, проте, заявником не було надано суду усіх належних та допустимих доказів, які підтверджуються відповідну кредиторську заборгованість. Окрім цього, зазначений перелік містить у собі технічні помилки, зокрема, але не виключно зазначено: договір застави №498 від 10.07.2018, тоді як у матеріалах заяви наявний договір застави №498 від 10.07.2009 та інше. Крім того, частина наданих заявником документів, на підтвердження наявної кредиторської заборгованості є нечитабельною, зокрема, додаток №1 до договору застави №498 від 10.07.2009, а саме, сторінки 25, 31, 35, 37, 41, 45, 51 тощо.

Згідно із абз. 7 ч. 3 ст. 11 Закону про банкрутство, до заяви боржника додаються також перелік осіб, що мають невиконані зобов'язання перед боржником, із зазначенням вартості таких зобов'язань, терміну виконання та підстав виникнення.

Із доданих до заяви матеріалів вбачається, що заявником було надано суду вказаний перелік. Водночас, суду також було надано відповідні вимоги, які пред'являлись зазначеним особам, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» про повернення дебіторської заборгованості у розмірі 4 925 749,50грн. Проте, зазначену особу заявником не було відображено у відповідному переліку.

Крім того, заявником надано суду, зокрема, договори: №252 від 12.06.2014, №251 від 12.06.2014, які у свою чергу, не підтверджують саме дебіторську заборгованість перед боржником. Разом з цим, суду також надано договір №201-р від 25.07.2015, укладений між Приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль» та ПрАТ «Росава», та договір №34/491 від 08.10.2012 укладений між боржником та ТОВ «Валса ГТВ». Проте, ані ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», ані ТОВ «Валса ГТВ» не були відображені заявником у відповідному переліку осіб, які мають невиконані зобов'язання перед боржником.

Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заявником не було надано вичерпний перелік осіб, які мають невиконані зобов'язання перед боржником.

Абзацом 10 ч. 3 ст. 11 Закону про банкрутство передбачено, що до заяви боржника додаються також протокол загальних зборів (конференції) працівників боржника, відповідне рішення первинної профспілкової організації боржника (за наявності кількох первинних організацій - їхнє спільне рішення), на яких обраний представник працівників боржника для участі у справі про банкрутство, якщо такі збори (конференція) відбулися до подачі заяви боржника до господарського суду.

Так, заявником до відповідної заяви надано суду витяг з протоколу засідання Об'єднаної первинної профспілкової органіці ВАТ та ПрАТ «Росава» №132 від 26.06.2018, із змісту якого вбачається, що на засіданні присутні члени профкому: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16; запрошені: ОСОБА_17; головува на засіданні - ОСОБА_18 - голова профкому.

На зазначеному засіданні було вирішено питання про участь представника трудового колективу у справі про банкрутство боржника, а саме, надано голові профкому ОСОБА_19 відповідні повноваження.

Зазначений витяг з протоколу не може братись судом до уваги, зважаючи на те, що заявником не було подано відповідних доказів на підтвердження повноважень осіб, які були присутні на засіданні, а відтак встановити чи дійсно відповідне рішення прийнято повноважними особами у суду немає можливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявником виконано вимоги встановлені ст. 11 Закону про банкрутство лише частково.

Водночас, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 95 Закону про банкрутство, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Спрощена процедура банкрутства, що передбачена ст. 95 Закону про банкрутство випливає з процедури добровільної ліквідації юридичної особи, тобто, ліквідації юридичної особи за рішенням її учасників (власників) або органу, уповноваженого на це установчими документами.

У зв'язку з цим, необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку ст. 95 Закону про банкрутство є дотримання вимог цивільного законодавства, а саме ст. 110 та 111 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 ЦК України, з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Із доданих до заяви матеріалів вбачається, що заявником надано суду перелік осіб, що мають невиконані зобов'язання перед боржником у кількості 17 осіб, проте, суду не було надано доказів того, що ліквідатором вживались усі необхідні заходи щодо стягнення відповідної дебіторської заборгованості з боржників ПрАТ «Росава» у визначеному Законом порядку.

Згідно із абз. 1 ч. 4 ст. 111 ЦК України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

На виконання вищевказаної вимоги закону, заявником надано суду наказ №256 від 25.05.2018 про проведення позапланової інвентаризації в зв'язку з ліквідацією підприємства; інвентаризаційні відомості та описи, Звіт про фактичні результати, складеного ТОВ Аудиторська фірма «Контроль-Аудит» (далі - ТОВ АФ «Контроль-Аудит»).

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов'язань та оформлення її результатів регулюється Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення, це Положення застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб'єктів господарської діяльності.

Згідно п. 5 Розділу І Положення, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Пунктом 1 Розділу ІІ Положення передбачено, що для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Приписами п. 14 Розділу І Положення передбачено, що за результатами інвентаризації складаються інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості, які оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, для первинних документів з урахуванням обов'язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації.

Із доданих до заяви матеріалів вбачається, що за результатами проведеної інвентаризації ПрАТ «Росава» було складено інвентаризаційні відомості та описи.

Згідно п. 18. Розділу ІІ Положення, інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Так, із змісту наданого суду заявником додатку №23 (інвентаризаційні відомості) вбачається, що деякі з них складені із порушенням Положення, зокрема, але не виключно інвентаризаційна відомість товарно-матеріальних цінностей №2 по коморі №6006, інвентаризаційна відомість товарно-матеріальних цінностей №2 по коморі №8043 підписана не усіма членами інвентаризаційної комісії, яка визначена у наказі №256 від 25.05.2018 та інше.

Водночас, згідно із п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, зокрема, дату складання.

Як вбачається із змісту поданих інвентаризаційних відомостей, останні не містять у собі дату складання, а відтак у суду відсутня можливість встановити у який саме період була проведена відповідна інвентаризація.

Крім того, заявником надано суду ряд інвентаризаційних описів, зокрема, №37 від 01.06.2018, із змісту якого вбачається, що останній підписаний головою комісії - ОСОБА_20, членами комісії - ОСОБА_21, ОСОБА_22 та представником ТОВ АФ «Контроль-Аудит» ОСОБА_23 Проте, відповідний наказ про проведення інвентаризації не містить відомостей щодо створення інвентаризаційної комісії у відповідному складі. Відтак стверджувати, що усі інвентаризаційні описи складені відповідно до Наказу №256 від 25.05.2018 та Положення, у суду підстави відсутні.

Відповідно до п. 2 наказу №256 від 25.05.2018, голови комісій в 10-ти денний термін, після закінчення інвентаризації, документально оформити результати інвентаризації та подати для розгляду центральній інвентаризаційній комісії.

Проте, заявником не було подано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що центральною інвентаризаційною комісією були розглянуті результати проведеної інвентаризації, з урахуванням приписів IV Розділу Положення.

Разом з цим, заявником був наданий Звіт про фактичні результати, складений ТОВ АФ «Контроль-Аудит», до якого суд ставиться критично, оскільки зазначене підприємство, відповідно до наказу №256 від 25.05.2018, було включене лише до складу інвентаризаційних комісій, а не до центральної інвентаризаційної комісії, яка у свою чергу, зобов'язана у встановленому законом порядку затвердити результати проведеної інвентаризації.

Відповідно до п.7 Розділу І Положення, проведення інвентаризації є обов'язковим, зокрема, у разі припинення підприємства в обсязі, визначеному п.6 цього розділу.

Згідно п. 6 Розділу І Положення, суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов'язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов'язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об'єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов'язання (непередбачені активи та зобов'язання) підприємства (застави, гарантії, зобов'язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Крім того, обов'язковій інвентаризації підлягає дебіторська та кредиторська заборгованість, порядок якої визначений у п. 7 Розділу ІІІ Положення, доказів проведення якої, заявником суду надано не було.

Частиною 6 ст. 111 ЦК України встановлено, що ліцензії, документи дозвільного характеру та інші документи, а також печатки та штампи, які підлягають поверненню органам державної влади, органам місцевого самоврядування, повертаються їм ліквідаційною комісією (ліквідатором).

Проте, доказів, виконання зазначеної вимоги закону заявником суду надано не було.

Абзацом 2 ч. 7 ст. 111 ЦК України передбачено, що до моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Проте, додані до заяви матеріали не містять відповідних належних та допустимих доказів того, що заявником було складено та подано до Пенсійного фонду України звітність за останній звітний період.

Ураховуючи зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що ліквідатором виконані усі вимоги встановлені ч. 1 ст. 111 ЦК України.

У силу приписів ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на положення ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не виконано відповідні вимоги Закону про банкрутство та не вчинено усіх дій передбаченим чинним цивільним законодавством у порядку добровільної ліквідації, що є обов'язковою передумовою для звернення із відповідною заявою саме у порядку ст. 95 зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону про банкрутство, встановлено, що господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

Ураховуючи зазначене, заява ПрАТ «Росава» підлягає поверненню останньому без розгляду.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-80, 234-235 ГПК України, ст.ст. 11, 15, 84, 95 Закону про банкрутство, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути заяву голови ліквідаційної комісії ПрАТ «Росава» Поліщука А.А. про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Росава» без розгляду.

Повернення заяви про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 ГПК України з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку передбаченому ст.ст. 255-257 ГПК України протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 26.10.2018.