ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2018

Справа № 912/1422/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом "Олександрійської селищної ради" міста Олександрії Кіровоградської області, смт. Олександрійське, м. Олександрія, Кіровоградська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Істейт", м. Київ

про стягнення 127 423,36 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

"Олександрійська селищна рада" міста Олександрії Кіровоградської області (позивач) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Істейт" (відповідач) суми заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди земельної ділянки від 25.06.2015р., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2015р., реєстраційний номер об’єкта нерухомого майна: 03, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов’язків за договором.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2018р. позовну заяву "Олександрійської селищної ради" міста Олександрії Кіровоградської області направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом від 23.07.2018р. матеріали позовної заяви надіслано до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2018р. позовну заяву "Олександрійської селищної ради" міста Олександрії Кіровоградської області передано судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

20.08.2018р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

В період з 20.08.2018р. по 09.09.2018р. суддя Морозов С.М. перебував у відпустці.

Враховуючи вихід судді Морозова С.М. з відпустки та оскільки позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк та спосіб, встановлені судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п’ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 12.09.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.09.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04060, м. Київ, вул. М.Берлінського, буд. 20, офіс 2 та на іншу адресу останнього, вказану у позовній заяві.

21.09.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 10.09.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв’язку з відбитком календарного штемпелю за 20.09.2018р. не вручене під час доставки на адресу місцезнаходження відповідача у зв’язку з відсутністю останнього за вказаною адресою.

16.10.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 10.09.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв’язку з відбитком календарного штемпелю за 13.10.2018р. не вручене під час доставки (на адресу відповідача 02121, м. Київ, вул. Декабристів, 3) та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто до суду.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України дати складення підприємством поштового зв’язку названих вище повідомлень про повернення поштових відправлень вважаються днями вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015р. року між Димитрівською селищною радою, яка згідно Рішення Кіровоградської обласної ради № 178 від 18.11.2016р. перейменована на Олександрійську селищну раду м. Олександрії Кіровоградської області (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2015р., реєстраційний номер об’єкта нерухомого майна: 03 (надалі – Договір), за умовами якого позивач на підставі рішення Димитровської селищної ради від 24.06.2015р. № 308 надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування придбаних споруд та будівель комплексу по переробці сільськогосподарського призначення (землі під господарськими будівлями і дворами), яка знаходиться по вулю Димитрова, 71 в селищі Димитрове (п. 1 Договору).

Згідно п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 104820 кв.м. (кадастровий номер :50:000:0028).

Договір укладено на 49 років (п. 8 Договору).

У відповідності до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки орендарем у грошовій формі в сумі 20 971,86 грн.

Як передбачено в п. 10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, затверджених Кабінетом міністрів України.

В п. 11 Договору сторони домовились, що орендна плата вноситься щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Пунктом 31 Договору закріплено обов’язок відповідача своєчасно вносити орендну плату, згідно умов п. п. 9-14 договору оренди та місцеві податки і збори.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 Договору).

Згідно наявного у матеріалах справи Акту приймання-передачі земельної ділянки від 25.06.2015р., позивач передав, а відповідач прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку, яка знаходиться в с. Димитрове по вул. Димитрова, 71, площею 10,4820 га для переробки сільськогосподарської продукції, про що у вказаному акті містяться відповідні підписи та печатки сторін.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, відповідачем своїх зобов’язань зі сплати орендної плати за період з 01.01.2018р. по 30.04.2018р. у передбачені договором строки не виконано, у зв’язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 127 423,36 грн. (з урахуванням індексації).

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача з претензією вих. № 198 від 21.03.2018р. на суму 63 711,68 грн. (заборгованість за січень-лютий 2018р.), яка була залишена без відповіді та задоволення зі сторони відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано свої зобов’язання за договором зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Аналогічні положення містяться у ст. 13 Закону України «Про оренду землі»

Як передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Матеріалами справи (Акт приймання-передачі земельної ділянки від 25.06.2015р.) підтверджується факт передачі відповідачу в оренду строком на 49 років земельну ділянку, яка знаходиться в с. Димитрове по вул. Димитрова, 71, площею 10,4820 га для переробки сільськогосподарської продукції та користування земельною ділянкою відповідачем протягом спірного періоду, а останнім не надано суду доказів протилежного.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. п. 9-11 Договору строк виконання грошового зобов'язання відповідача зі сплати орендної плати за договором на момент розгляду справи настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості по Договору оренди земельної ділянки від 25.06.2015р. станом на 01.05.2018р. та визнано його таким, що відповідає положенням названих вище норм законодавства та умовам укладеного з відповідачем договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем контррозрахунку заявленої до стягнення з нього суми боргу не надано, належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №912/1422/18 підлягають задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 127 423,36 грн. суми боргу зі сплати орендної плати.

Судовій збір в розмірі 1 911,35 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Істейт" (ідентифікаційний код 39211888, місцезнаходження: 04060, м. Київ, вул. М.Берлінського, буд. 20, офіс 2) на користь "Олександрійської селищної ради" міста Олександрії Кіровоградської області (ідентифікаційний код 04366471, місцезнаходження: 28040, Кіровоградська обл., м. Олександрія, смт. Олександрійське, вул. П.Кравченка, буд. 18) 127 423,36 грн. (сто двадцять сім тисяч чотириста двадцять три гривні 36 коп.) суми основного боргу та 1 911,35 грн. (одну тисячу дев’ятсот одинадцять гривень 35 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.11.2018р.

Суддя                                                    С.М. Морозов