ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 жовтня 2018 року м.Тернопіль Справа №921/210/18
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Панчук М.В.

розглянув справу

за позовом: Першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області, м.Тернопіль

до відповідача 1: ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету, м.Камянець ОСОБА_2 Хмельницької області

відповідача 2: Бучацького коледжу ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету, с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області;

відповідача 3: Фермерського господарства «ГАДЗ», с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області;

про визнання недійсним договору про спільну діяльність з додатками; зобовязання звільнити земельну ділянку,

за участю представників:

позивача: не зявився;

відповідача-1: не зявився;

відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність №174 від 23.07.2018;

відповідача-3: ОСОБА_4, доручення №б/н від 18.01.2018;

третьої особи : не зявився;

прокурора: Чудопалова М.Ю., посвідчення № 048609 від 10.11.2017.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою комплексу програми фіксування судового процесу (судового засідання) «Акорд». Для оригіналу звукозапису надано CD-R диск за серійним №N127VF25D8123575B1.

15.06.2018 перший заступник прокурора Тернопільської області звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету, м.Камянець ОСОБА_2 Хмельницької області, Бучацького коледжу ОСОБА_2 державного аграрного технічного університету, с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області та Фермерського господарства «ГАДЗ», с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, про визнання недійсними договору про спільну діяльність №144 від 17.01.2017 із додатками до нього (№1 від 17.01.2017 та №2 від 31.01.2018), котрий укладений між Бучацьким коледжем ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету та Фермерським господарством «ГАДЗ»; та про зобовязання фермерського господарства звільнити земельну ділянку державної форми власності, площею 520га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Трибухівської обєднаної територіальної громади Бучацького району Тернопільської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор вказує, що спірний договір та його додатки укладено із дефектом субєктного складу, оскільки стороною договору є Бучацький коледж ОСОБА_2 державного аграрнотехнічного університету, який не є юридичною особою, водночас, земельна ділянка передавалася у користування ОСОБА_2 державному аграрнотехнічному університету, а не його структурному підрозділу, яким є Коледж; додаткові угоди попереднього розподілу прибутку та визначення плати за використання земельної ділянки, Бучацьким коледжем укладено на власний розсуд, без погодження з користувачем земельної ділянки (ОСОБА_5); даний договір не зареєстровано в органах фіскальної служби; договір містить норми щодо внесення плати в грошовій (натуральній) формі з урахуванням індексу інфляції; використання землі здійснюється не за цільовим призначенням, тобто не у науково освітніх цілях, що в сукупності свідчить про те, що між Бучацьким коледжем та фермерським господарством фактично було укладено договір оренди землі, а правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються земельним законодавством. Втім, такі норми були порушені, оскільки відсутнє рішення органу виконавчої влади про передачу в оренду земельної ділянки, яка перебуває у державній власності.

Щодо вимоги про зобовязання ФГ «ГАДЗ» повернути спірну земельну ділянку зазначив, що згідно договору фермерське господарство отримало доступ до земельної ділянки та можливість її вільного обробітку, відтак застосування реституції за недійсним правочином шляхом відновлення становища, що існувало до укладення правочину буде полягати саме у звільненні земельної ділянки. Наводить інші аргументи.

Ухвалою суду від 20.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області; підготовче засідання призначено на 17.07.2018, котре неодноразово відкладалося, востаннє на 11.09.2018 з підстав, наведених у відповідних ухвалах суду.

В порядку ст.177 ГПК України у даній справі продовжувався строк здійснення підготовчого провадження на 30 днів (ухвала від 14.08.2018).

В судовому засіданні по розгляду справи по суті присутні представники сторін, прокурор підтримали заявлені в підготовчому провадженні доводи та заперечення.

В ході підготовчого провадження прокурором підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позові, обґрунтуваннях позовних вимог №08-152вих.18 від 02.07.2018 (вх.№13483 від 04.07.2018) з посиланням на долучені до справи документи та наведено спростування заявлених відповідачами заперечень у відповідях на відзиви №08-165вих.18 від 24.07.018 (вх.№14352 від 24.07.2018) та №08-201вих.18 від 05.08.2018 (вх.№16829 від 07.09.2018) та письмових запереченнях №08-164вих.18 від 24.07.2018 (вх.№14350 від 24.07.2018), №08-168вих.18 від 30.07.2018 (вх.№14729 від 31.07.2018), №08-185вих.18 від 07.08.2018 (вх.№15432 від 10.08.2018).

Міністерство освіти і науки України відповідно до пояснень №9.1-11-145 від 10.07.2018 (вх.№14092 від 19.07.2018) підтримало позовні вимоги, повідомивши, що фінансування навчального закладу здійснюється за рахунок Державного бюджету України; основні засоби та майно, котре перебуває на балансі ОСОБА_5 є державною власністю, тому Бучацьким коледжем неправомірно передано спірну земельну ділянку, котра є державною власністю, в користування ФГ «ГАДЗ» на умовах договору про спільну діяльність, укладення якого Міністерство не погоджувало.

ОСОБА_2 державний аграрно технічний університет згідно поданого відзиву №75-01-633 від 13.07.2018 (вх.№13940 від 16.07.2018) позов заперечив, вказавши, що спірний договір про спільну діяльність укладено між Бучацьким коледжем ОСОБА_2 державного аграрнотехнічного університету і ФГ «ГАДЗ» правомірно, з дотриманням повноважень, визначених у Положенні про Бучацький коледж та за погодженням вченої ради ОСОБА_2 державного аграрнотехнічного університету (що підтверджується Витягом з протоколу №5 від 24.11.2016); спірна земельна ділянка використовується у відповідності до законодавства, без зміни її цільового призначення та в освітніх цілях. Вважає, що в даному випадку порушень вимог чинного законодавства, немає.

Бучацький коледж ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету згідно поданого відзиву на позов №189 від 02.08.2018 (вх.№15099 від 06.08.2018) позовні вимоги заперечив. Вважає, що при укладенні спірного договору дотримано вимоги чинного законодавства України. Звертає також увагу, що правочин підписаний директором коледжу, який діяв на підставі генеральної довіреності №75-01-1032 від 13.02.2015, виданої ОСОБА_5, тобто згідно наданих повноважень. Земельна ділянка не передавалася господарству в користування, оскільки спільно з коледжем оброблялася з метою практичного навчання студентів, набуття ними професійних навичок, тобто згідно мети, визначеної договором. Окрім того, коледж вважає, що прокурором при зверненні до суду невірно визначено державний орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах. У звязку з цим позов просив залишити без розгляду.

Фермерське господарство «ГАДЗ» просило в задоволенні позову відмовити (відзив без номеру від 02.07.2018 (вх.№13861)), оскільки коледж є титульним володільцем земельної ділянки на праві постійного користування та вправі укладати договір про спільну діяльність, зважаючи на погодження ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету; умови договору не містять усіх істотних умов, які є обовязковими для договору оренди землі; спірна земельна ділянка не передана у користування фермерському господарству, оскільки акт прийому-передачі не підписувався сторонами; договір виконувався сторонами, в тому числі студенти коледжу проходили виробничу практику, студенти залучалися до науково-дослідницької роботи на земельній ділянці. Також, у заяві без номеру від 02.07.2018 (вх.№13860 від 13.07.2018) господарство просило залишити позов без розгляду, оскільки вважає, що власником спірної земельної ділянки є держава в особі ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області, відтак, позов в інтересах Міністерства освіти і науки України є необґрунтованим, оскільки Міністерство не наділено повноваженнями щодо використання земельних ділянок.

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області у наданих поясненнях №9-19-0.93-4487/2-18 від 26.07.2018 (вх.№14663 від 31.07.2018) повідомило, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_6 було проведено перевірку з питань дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів щодо виконання припису від 30.03.2018 №126-ДК/0098Пр/03/01/-18, результати якого оформлено ОСОБА_4 перевірки від 12.06.2018 №368-ДК/363/АП/09/01-18. Перевіркою підтверджено невиконання директором Коледжу ОСОБА_7 припису від 30.03.2018.

Ухвалою суду від 11.09.2018 закрито підготовче провадження; справу №921/210/18 призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 02.10.2018, в якому оголошувалася перерва до 16.10.2018.

Представники Міністерства освіти та науки України, ОСОБА_2 державного аграрнотехнічного університету та ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до приписів ст.242 ГПК України, про що, зокрема, свідчать долучені до справи повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги обізнаність відсутніх в судовому засіданні 16.10.2018 представників учасників справи про розгляд справи, а також відсутність відомостей щодо поважності причин їх неявки у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.42 та ст.46 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи прокурора та заперечення учасників справи, дослідивши представлені докази в сукупності, господарський суд встановив таке.

ОСОБА_2 державний аграрно-технічний університет (далі - ОСОБА_5) заснований на державній формі власності на базі ОСОБА_2 державної аграрно-технічної академії відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року № 472-р «Про реорганізацію ОСОБА_2 державної аграрно-технічної академії» та наказу Міністерства аграрної політики України від 16 серпня 2004 року №299 «Про реорганізацію ОСОБА_2 державної аграрно-технічної академії» шляхом перетворення в ОСОБА_2 державний аграрно-технічний університет. ОСОБА_5 є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України і є юридичною особою, відтак може від свого імені набувати майнових і особистих прав, нести обовязки; свою діяльність здійснює на підставі Статуту (п.п.1.1, 1.3, 1.9, 1.10, 3.1, 13.1 Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №10 від 04.01.2017).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №87-р від 04 лютого 2015 року «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки» ОСОБА_2 ДАТУ із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства передано до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Основні засоби ОСОБА_5 передані за ОСОБА_4 прийому-передачі (а.с.242-259, том-3).

Як зазначено в п.п.3.2, 3.3 Статуту, Міністерство освіти і науки України у межах визначених Законом України «Про вищу освіту» повноважень, зокрема: затверджує Статут ОСОБА_5, за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування ОСОБА_5 вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію, здійснює контроль за його дотриманням; видає ліцензії на освітню діяльність ОСОБА_5 на підставі позитивного експертного висновку Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти; забезпечує фінансування ОСОБА_5 відповідно до встановлених нормативів та напрямів діяльності; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю ОСОБА_5, а також здійснює інші повноваження, передбачені законодавством України щодо управління ОСОБА_5.

Безпосереднє управління діяльністю ОСОБА_5 здійснює ректор, який є представником ОСОБА_5 у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених Законом України «Про вищу освіту» і Статутом (п.п.6.1, 6.2 Статуту).

Згідно п.п.4.1 Статуту матеріально-технічна база ОСОБА_5 включає будівлі, приміщення, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, та інші матеріальні цінності. Землекористування та реалізація прав власника земельних ділянок, у тому числі набуття відповідних прав на землю, здійснюється ОСОБА_5 відповідно до Земельного кодексу України. Повноваження засновника ОСОБА_5 щодо розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються відповідно до законодавства.

Також, ОСОБА_5 може мати структурні підрозділи, котрі створюються відповідно до законодавства України та функціонують згідно з окремими положеннями, що розробляються ОСОБА_5 та затверджуються ректором. Відокремленим структурним підрозділом ОСОБА_5 є Бучацький коледж ОСОБА_2 державного аграрно-технічного університету (п.п.1.12, 1.12.2 Статуту).

Фінансові відносини між ОСОБА_5 та його структурними підрозділами регулюються Статутом та Положенням про відповідний структурний підрозділ.

Як вбачається з п.п.2, 3, 4 Положення про Бучацький коледж ОСОБА_2 державного аграрно-технічного університету, затвердженого 19.02.2015 ректором ОСОБА_5 (далі Положення про Коледж), Коледж створено відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України №88 від 28.02.2006, завданням якого є провадження освітньої діяльності із здобуттям відповідних рівнів освіти, передбачених чинним законодавством України. Коледж володіє та розпоряджається майном, переданим йому ОСОБА_5 в оперативне управління.

Свою діяльність Коледж здійснює відповідно до чинного законодавства України, Статуту ОСОБА_2 державного аграрно-технічного університету та Положення (п.п.6, 8 Положення про Коледж).

Пунктом 10 Положення передбачено право Коледжу, за погодженням ОСОБА_5, укладати угоди про спільну діяльність з підприємствами, установами та організаціями в Україні відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження голови Бучацької районної державної адміністрації від 28 грудня 2012 року №1011-од «Про затвердження матеріалів інвентаризації» (а.с.83, том-1) ОСОБА_2 державному аграрно-технічному університету передано у постійне користування земельні ділянки, загальною площею 547,3740га, що знаходяться у Бучацькому районі, з них: земельна ділянка, площею 225,7388га на території Пишківської сільської ради та земельна ділянка, площею 321,6352га на території Трибухівської сільської ради.

Як встановлено судом, на момент подання позову оформлення права постійного користування вказаними земельними ділянками ОСОБА_5 не було завершено, а у 2016 році проведено державну реєстрацію даного права ОСОБА_5 у встановленому законом порядку лише щодо земельних ділянок, що знаходяться на території Трибухівської сільської ради, а саме: площею 0,1966га, 0,0768га, 19,8275га, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №№19927420, 19929587, 19930738 від 03.04.2014 (а.с.32-34, том-3). В судовому засіданні представник Коледжу повідомив про реєстрацію права на земельні ділянки, площею 520га однак доказів цього суду не надав.

З Довідки державної статистичної звітності за формою 6-зем (а.с.134, том -1) слідує, що станом на 01.01.2016 за Бучацьким коледжем ОСОБА_5 на території Пишківської та Трибухівської сільських рад обліковувалися земельні ділянки, загальною площею 567,4748га.

Згідно інформації ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області №55/103-18 від 13.03.2018 (а.с.135, 136, том 1) середня вартість 1га ріллі за межами населених пунктів по Тернопільській області станом на 01.01.2018 становить 28901,92грн.

В той же час, перевіркою дотримання вимог земельного законодавства №126-ОК/153/АП/09/01-18 від 30.03.2018 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Тернопільській області встановлено, що частина земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 згідно розпорядження №1011-од від 28.12.2012, площею 520га (рілля), спільно обробляються Бучацьким коледжем ОСОБА_5 та ФГ «ГАДЗ» на підставі укладеного договору про спільну діяльність від 17.01.2017; земельні ділянки, площею 520,5047га станом на дату проведення перевірки не сформовані та використовуються Бучацьким коледжем ОСОБА_5 без правовстановлюючих документів. Відповідно, зазначені земельні ділянки не можуть бути обєктами цивільних прав та договірних правовідносин, оскільки не є сформованими. Відповідно до припису №126-ОК/0098Пр/03/01-18 від 30.03.2018 директора Бучацького коледжу ОСОБА_5 зобовязано усунути виявлене порушення у тридцяти денний термін. Листом №10-19-0.93-230/90-18 від 05.06.2018 (а.с.137, том - 1) Держгеокадастр повідомив, що управління не приймало рішення про припинення права постійного користування ОСОБА_5 земельними ділянками, наданими йому згідно розпорядження голови Бучацької районної державної адміністрації від 28 грудня 2012 року №1011-од, а також не приймало рішення про надання земельних ділянок в орендне користування ФГ «ГАДЗ».

12.06.2018 за результатами повторної перевірки дотримання вимог земельного законодавства державним інспектором складено ОСОБА_4 №368-ДК/363/АП/09/01-18, згідно якого зафіксовано невиконання директором Бучацького коледжу ОСОБА_2 державного аграрно-технічного ОСОБА_5 ОСОБА_7 припису від 30.03.2018 №126-ДК/0098Пр/03/01/-18.

17.01.2017 між Бучацьким коледжем ОСОБА_2 державного аграрно-технічного університету в особі директора ОСОБА_7, який діяв на підставі Положення та генеральної довіреності №75-01-1032 від 13.02.2015 (а.с.16, том-3), як Стороною-1, та фермерським господарством «ГАДЗ» (Сторона-2) укладено договір №144 про спільну діяльність (далі договір), відповідно до умов якого сторони договору за взаємною згодою зобов'язалися спільно діяти в сфері обробітку землі та покращення навчання студентів з метою організації сучасної бази для практичних занять студентів; отримання доходів для фінансування навчально-дослідної діяльності Коледжу. Для досягнення мети договору сторони обєднують вклади з урахуванням правового режиму державного майна, що належить на праві оперативного управління Бучацькому коледжу ПДАТУ; здійснюють такі види діяльності:

1) наукову, навчально-дослідну з метою навчання студентів, сільськогосподарську та виробничу діяльність з метою отримання прибутку;

2) закупівля нового обладнання та модернізація виробництва;

3) проведення капітального, поточного ремонту та обслуговування техніки;

4) залучення інвестицій в спільну діяльність;

5) збільшення врожайності сільськогосподарських культур;

6) організація насінництва;

7) вдосконалення практичного навчання студентів коледжу; проведення раціоналізаторської та дослідницької роботи; забезпечення набуття студентами Бучацького коледжу ПДАТУ знань в галузі сільськогосподарського виробництва, підготовка їх до професійної діяльності;

8) розподіл зобов'язань учасників щодо здійснення спільної діяльності (п.п.1.1-1.2.9, 5.1, 6.1.3 договору).

У розділах 3 та 4 сторони встановили зобовязання кожної із Сторін.

Зокрема, згідно п.п.3.1, 3.3, 3.6, 3.7, 3.8, 6.1.1 договору Сторона-1 (Бучацький коледж ОСОБА_2 державного аграрно-технічного університету в особі директора) зобовязалася: надати доступ Стороні-2 (ФГ «ГАДЗ») (дозволити спільно обробляти) до земельної ділянки, площею 520га, закріпленої на праві постійного користування за Коледжем; забезпечити працівникам Сторони-2 прохід, проїзд транспортних засобів і перебування на території спільної діяльності за умови дотримання ними правил техніки безпеки та охорони праці; сприяти Стороні-2 у веденні претензійно-позовної роботи за договорами, укладеними нею на виконання умов даного договору, шляхом надання необхідних документів та інформації, які є в розпорядженні Сторони-1 (Коледжу); проводити заходи щодо залучення ФГ «ГАДЗ» до робіт, які здійснюються для потреб Коледжу в рамках спільної діяльності; виконувати інші зобовязання, що випливають з умов та змісту цього договору.

В свою чергу, Сторона-2 (ФГ «ГАДЗ») зобовязалася спільно з Коледжем обробляти земельну ділянку, площею 520га; насаджувати на території спільної діяльності сільськогосподарські культури; нести витрати по вирощуванню сільськогосподарських культур, у тому числі насіння, добрив, засобів захисту рослин, обробітку сільськогосподарськими машинами та обладнаннями, нести інші витрати; дозволяти студентам Бучацького коледжу ПДАТУ проходити практичне навчання на базі обумовленої земельної ділянки з метою набуття знань в галузі сільськогосподарського виробництва та підготовки до професійної діяльності, без шкоди для ділянки та урожаю; щорічно у строк до 31 грудня сплачувати на розрахунковий рахунок Бучацького коледжу вартість частини прибутку, обумовлену додатковою угодою про попередній розподіл прибутку, яка укладається Сторонами до першого лютого кожного року і встановлює мінімальну частку Коледжу за результатами спільного обробітку 1га орної землі на поточний рік; здійснювати за рахунок коштів спільної діяльності (включаючи доходи) фінансування виробничих та інших поточних витрат, що виникають у процесі спільної діяльності за даним договором; інформувати Коледж (на його письмову вимогу) про виробничі, фінансові показники та хід виконання угод, укладених фермерським господарством для забезпечення виконання даного договору та інші зобовязання.

У розділах 5 та 7 Сторонами встановлено умови ведення спільної діяльності та порядок розподілу результатів спільної діяльності.

Зокрема, згідно п.5.2 договору керівництво спільною діяльністю та організація ведення спільної діяльності покладено на Сторону-2, в тому числі з ведення окремого бухгалтерського, податкового, статистичного обліку результатів спільної діяльності; складання та подачі відповідної звітності згідно чинного законодавства України.

За умовами договору Коледж здійснює контроль за діяльністю ФГ «ГАДЗ» щодо виконання умов цього договору шляхом перевірки бухгалтерських та інших документів; за виконанням фермерським господарством вимог нормативно-правових актів з охорони праці та охорони навколишнього середовища, протипожежної безпеки на своїй території (п.п.5.5, 5.6 договору).

У п.п.7.3-7.6 сторонами визначено порядок розподілу прибутку. Зокрема, попередня сума коштів, яку ФГ «ГАДЗ» незалежно від фактичного сукупного прибутку від спільної діяльності (врожаю, доходів, виплат тощо) зобов'язано перерахувати Коледжу за договором (вартість частини прибутку), обовязково щорічно до 01 лютого визначається учасниками у формі фіксованої на поточний рік плати шляхом укладання додаткової угоди про попередній розподіл прибутку. Остаточні розрахунки між Сторонами проводяться до 01 березня наступного року шляхом укладання додаткової угоди про остаточний розрахунок за рік (попередня сума до сплати фермерським господарством збільшується на індекс інфляції за рік тощо).

Прибуток від спільної діяльності учасників за цим договором розраховується в порядку, передбаченому чинним законодавством України, та визначається після відшкодування з отриманого за результатами спільної діяльності доходу за звітний період всіх витрат, понесених при її здійсненні. Розподіл прибутку від спільної діяльності здійснюється після сплати податку на прибуток відповідно до Звіту про результати спільної діяльності (п.7.1 договору).

Зміни до договору вносяться за згодою сторін у формі додаткової угоди.

Даний договір укладено Сторонами строком на 10 років (до 31.12.2026).

Умови спірного договору погоджено вченою радою ОСОБА_2 ДАТУ, що вбачається з ОСОБА_5 з протоколу №5 від 24.11.2016 (а.с.15, том-2).

Цього ж дня Сторонами підписано додаткову угоду №1 щодо розподілу прибутку за договором про спільну діяльність, згідно з якою попередня сума коштів, яку Господарство зобовязалося перерахувати Коледжу незалежно від фактичного сукупного прибутку від співпраці у строк до 31 грудня 2017 року, становить 1800грн за один гектар орної землі, що використовується як територія спільної діяльності (п.1 додаткової угоди №1).

31.01.2018 Сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору про спільну діяльність, умовами якої визначено частку Коледжу від спільної діяльності за 2017 рік в розмірі 1064232грн (1800x520x113,7% з урахуванням індексу інфляції). Додаткові угоди підписані з сторони Коледжу без погодження з ОСОБА_2 ДАТУ. Наведене сторонами не заперечується.

Довідкою №181 від 27.07.2018 підтверджено отримання Коледжем від ФГ «ГАДЗ» згідно договору від 17.01.2017 прибутку на суму 903895грн (за 2017 рік), а станом на 01.07.2018 719095,43грн (а.с.43, том-3). Наведене свідчить про виконання умов договору Стороною-2 не в повному обсязі.

Згідно повідомлення ОСОБА_1 управління ДФС у Тернопільській області №1377/10/18-00-12-02-27/3468 від 16.02.2018 договір про спільну діяльність на обліку в органах ДФС не перебуває.

Поряд з цим, з наданого ОСОБА_5 з ОСОБА_4 перевірки фінансово-господарської діяльності Бучацького коледжу, проведеного Західним офісом Держаудитслужби в Хмельницькій області у листопаді 2017 року (лист №75-01-421 від 11.04.2018 (а.с.127-129, том-1)) слідує, що за користування землею на підставі договору про спільну діяльність, зокрема від ФГ «ГАДЗ» надходила оплата як в грошовій формі, так і в натуральній формі шляхом передачі матеріальних цінностей, які оприбутковані повністю за даними бухгалтерського обліку Коледжу. При цьому, перевіркою встановлено факт не відображення надходження коштів у натуральній формі у вигляді матеріальних цінностей, що призвело до заниження доходів у формі №4-1д, зокрема за січень-червень 2017 року на суму 163316,61грн.

Також, матеріали справи, зокрема, долучені Бучацьким коледжем ОСОБА_2 ДАТУ направлення на практику, журнали обліку роботи академічної групи, довідки №221 від 30.07.2018, 433 від 20.11.2017, листи ФГ «ГАДЗ» щодо відсутності заперечень з приводу проходження студентами Бучацького коледжу технологічної практики в період з 13.08.2018 по 15.09.2018 свідчать про відсутність заперечень ФГ «ГАДЗ» проходження студентами Бучацького коледжу ОСОБА_2 ДАТУ практики. В той же час, звіти-щоденники студентів щодо проходження ними виробничої, переддипломної практики свідчать, що студенти Бучацького коледжу ОСОБА_2 ДАТУ практику проходили не на базі ФГ «ГАДЗ», а у ТОВ «Бучачагрохлібпром» (а.с.45-67, 75-101, 142-174, том-3).

ОСОБА_1 управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області повідомлено прокуратуру Тернопільської області у грудні 2017 року, січні 2018 року про те, що земельні ділянки, котрі перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 ДАТУ, використовуються Господарством на підставі договору про спільну діяльність, котрий не відповідає вимогам закону (листи №10-19-0.18-560/90-17 від 01.12.2017, №13-19-0.181-22/90-18 від 17.01.2018 (а.с.94-97, том-2)).

Звертаючись з даним позовом до господарського суду в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою було повідомлено Міністерство освіти і науки України, в управлінні якого перебуває ОСОБА_2 ДАТУ (повідомлення №08-110вих.18 від 21.05.2018 (а.с.167-172, том-1)), про порушення інтересів держави в частині використання навчальним закладом земельних ділянок сільськогосподарського призначення всупереч закону.

Надаючи оцінку запереченням відповідачів щодо невірного визначення субєкту в інтересах якого подано позов, судом враховано наступне.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі статтею 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, серед іншого, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Організація та порядок діяльності органів прокуратури визначаються законом.

15 липня 2015 року набрав чинності розділ IV Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-УІІ, який визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, в тому числі, статтею 23 Закону встановлено підстави представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Так, частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Будь-яке порушення законодавства становить суспільний інтерес.

Як вбачається з позовної заяви, додаткових обґрунтувань до позову, прокурор стверджує, що внаслідок укладення спірного договору про спільну діяльність ФГ «ГАДЗ» та Бучацьким коледжем ОСОБА_2 ДАТУ фактично приховано інший правочин, а саме договір оренди земельної ділянки, укладення якого суперечить вимогам земельного та цивільного законодавства. Окрім того, укладення спірного правочину не погоджено із органом управління Міністерством освіти і науки України, до сфери управління якого входить ОСОБА_2 ДАТУ.

Необхідність захисту економічних інтересів держави від порушень, допущених під час укладення спірного правочину та надання в користування (у вигляді внеску і спільну діяльність) земельної ділянки державної форми власності суб'єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, жодним чином не пов'язаної з навчальним процесом, спрямована на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу землі в користування.

Порушення вимог чинного законодавства в будь-якій сфері, а особливо в сфері землекористування призводить до порушення публічних інтересів, субєкти даних правовідносин повинні діяти виключно в межах та спосіб, визначений законом.

Суспільство має беззаперечне право очікувати, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, організації, установи усіх форм власності при вирішенні питань щодо права землекористування будуть дотримуватися засад правового порядку в Україні, визначених у ст.19 Конституції. Суспільство також вправі очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішенні питань, що входять до компетенції відповідних органів та розраховувати на те, що держава буде вживати усіх можливих засобів для відновлення становища, яке існувало до порушення. Тобто, публічні правовідносини, пов'язані з набуттям права на користування землею становлять «суспільний інтерес», а тому неправомірність дії чи рішень, порушення порядку надання такого майна, зокрема закладами освіти такий суспільний інтерес порушує.

Тому, ініціатива прокурора щодо порушення судового провадження у даній справі обґрунтовано свідчить про можливе порушення «суспільного (громадського) інтересу» у випадку недотримання уповноваженим органом у сфері освіти, законодавства щодо розпорядження державним майном.

На Міністерство освіти і науки України, в управлінні якого перебуває ОСОБА_2 державний аграрно-технічним університет в особі його відокремленого структурного підрозділу - Бучацького коледжу, відповідно до ст.ст.12, 15 Закону України «Про вищу освіту», покладаються управлінські функції щодо даного навчального закладу.

Спірна земельна ділянка, площею 520га ріллі, передана ОСОБА_5 для дослідних і навчальних цілей, а відтак, є майном закладу освіти та підлягає використанню виключно в освітніх цілях, для забезпечення прав учасників освітнього процесу (навчання, стажування студентів, наукової роботи викладацького складу тощо). Недотримання порядку використання майна закладу вищої освіти в першу чергу призводить до порушень в освітній сфері, відповідні повноваження та функції у якій покладено на Міністерство освіти і науки України.

Суд враховує, що згідно п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №318-р від 11.02.2010 центральним органам виконавчої влади, іншим суб'єктам управління об'єктами державної власності, у тому числі Національним та галузевим академіям наук доручено вживати заходи до повернення об'єктів державної власності, стосовно яких виявлені факти незаконного заволодіння, та забезпечити в установленому порядку представництво інтересів держави в судах у разі виявлення таких фактів.

Відповідно до ст.122 Земельного кодексу України розпорядником земель, які є предметом договору про спільну діяльність, є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передано у постійне користування ОСОБА_2 державному аграрно-технічному університету на підставі рішення Бучацької районної державної адміністрації (розпорядження від 28 грудня 2012 року №1011-од «Про затвердження матеріалів інвентаризації»), якій були надані повноваження щодо розпорядження землями державної власності (до 01.01.2013). Інших рішень, в тому числі щодо припинення права постійного користування земельними ділянками та/або передачі їх в користування іншій особі відповідними компетентними органами не приймалося.

Відповідно до ст.188 Земельного кодексу України, ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до кола повноважень державних інспекторів Управління Держгеокадастру не віднесено оскарження угод, у тому числі про спільну діяльність; Головне управління Держгеокадарстру у Тернопільській області не наділено повноваженнями збирати інформацію, зокрема щодо здійснення навчальними закладами науково-дослідних робіт чи відомостей, що стосуються навчального процесу.

Представництво прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах обумовлено необхідністю попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном, дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, що закріплено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, установивши, що, прокурор у позовній заяві визначив, у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтував необхідність їх захисту, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.ст.626, 627 ЦК України).

Як вбачається із змісту спірного правочину (договору про спільну діяльність №144 від 17.01.2017 з урахуванням додаткових угод №1 від 17.01.2017 та №2 від 31.01.2018) Сторони домовилися передати у строкове, оплатне, спільне використання земельну ділянку, загальною площею 520га, зокрема для сільськогосподарської та виробничої діяльності з метою отримання прибутку. Також, умови договору містять порядок внесення кожною Стороною договору свого внеску у спільну діяльність, розміри та порядок проведення розрахунків, права, обовязки та відповідальність сторін, а також строк дії договору.

Виходячи з системного аналізу умов договору про спільну діяльність №144 від 17.01.2017, досліджуючи правову природу даного договору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що спірний правочин містить елементи змішаного правочину, а саме договору про співпрацю та договору оренди.

Так, згідно з статтею 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

За умовами договору від 17.01.2017 навчальний заклад зобовязався для досягнення спільної мети (обробіток землі, покращення навчання студентів) надати фермерському господарству доступ до земельної ділянки державної форми власності, площею 520га, яка надана у постійне користування ОСОБА_5 та передана Коледжу в оперативне управління (п.п.1.2.1, 3.1 договору) та одночасно набув право на отримання частки прибутку від господарської діяльності, здійсненої фермерським господарством на відповідній земельній ділянці.

В свою чергу, ФГ «ГАДЗ» зобовязалося організувати ведення спільної діяльності, тобто виконувати усі роботи, повязані з обробітком земельної ділянки (насадження сільськогосподарських культур, витрати по придбанню насіння, добрив, засобів захисту рослин, їх внесення в грунт тощо); щорічно сплачувати Коледжу вартість частини прибутку, належної останньому; дозволяти студентам Коледжу проходити практичне навчання на базі обумовленої земельної ділянки з метою набуття знань в галузі сільськогосподарського виробництва та підготовки до професійної діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу приписів ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі, якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що договір оренди передбачає перехід предмета оренди в користування орендаря, у якого виникає зустрічне зобов'язання сплачувати орендну плату за користування ним.

З долучених до матеріалів справи ОСОБА_4 перевірок дотримання вимог земельного законодавства, проведених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області достеменно слідує, що за спірним правочином господарську діяльність на спірній земельній ділянці ФГ «ГАДЗ» здійснює самостійно, без участі навчального закладу. Договір про спільну діяльність з боку Коледжу не виконувався в частині проходження практики студентами на базі ФГ «ГАДЗ». Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення дій, спрямованих на покращення матеріально-технічної бази навчального закладу, оскільки первинних документів на прийняття обладнання, товарів Коледжем не надано і такі в матеріалах справи відсутні. Водночас, слід відзначити, що умовами договору від 17.01.2017 та додаткових угод сторонами не було визначено способу та порядку ведення спільної господарської діяльності на переданій у користування земельній ділянці. Навпаки, сторонами обумовлено, що навчальний заклад надає доступ до земельної ділянки, загальною площею 520га на строк до 31.12.2026 з метою її обробітку ФГ «ГАДЗ», котре, в свою чергу, зобовязалося за це здійснити оплату, розмір якої в подальшому був змінений з урахуванням встановленого індексу інфляції (п.п.1.1, 3.1, 4.5, 6.1.1, 7.5, 7.6 9.2 договору, п.1 додаткової угоди №2 від 31.01.2018). Звідси, суд доходить висновку про неможливість спільного використання земельної ділянки на умовах договору про спільну діяльність, адже ведення усієї господарської діяльності по обробітку землі покладено саме на ФГ «ГАДЗ» з подальшим внесенням за користування землею плати.

Оскільки спірним правочином визначено об'єкт договору (земельна ділянка, загальною площею 520га), строк дії договору (до 31.12.2026), а також розмір (з урахуванням індексації), порядок та строки здійснення розрахунків за користування земельною ділянкою (до 31 грудня поточного року), то дані обставини надають безсумнівні підстави констатувати наявність у договорі від 17.01.2017 елементів договору оренди землі. Більше того, умови п.3.1 договору хоча і виписані як надання доступу до земельної ділянки фермерському господарству, однак фактично Коледжем така передана в користування.

Тобто, хоч і спірним правочином де-юре не позбавлено права на користування земельними ділянками належного землекористувача, однак факт надання ФГ «ГАДЗ» права використовувати земельні ділянки у власних господарських цілях з метою отримання прибутку, і за це ФГ «ГАДЗ» зобовязалося сплачувати навчальному закладу відповідну винагороду, свідчить про вибуття земельних ділянок із розпорядження навчального закладу. Також, матеріали справи свідчать, що земельна ділянка, площею 520га хоча і передана ОСОБА_5 в постійне користування, однак державної реєстрації цього права ОСОБА_5 не було здійснено у встановленому законом порядку (не було присвоєно кадастрового номеру, не було виготовлено проектної документації, не встановлено межі земельної ділянки на місцевості (в натурі) тощо).

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно закону право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік субєктів, серед яких зазначено вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Згідно ч.2 ст.63 Закону України «Про освіту» земельні ділянки державних навчальних закладів, установ та організацій системи освіти передаються їм у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Таким чином, не маючи оформленого права постійного користування землею, ні ОСОБА_5, ані Коледж не вправі були вчиняти правочин щодо земельної ділянки.

Утім, ОСОБА_2 ДАТУ, погодивши укладення правочину, а Бучацький коледж ОСОБА_2 ДАТУ підписавши оспорюваний договір, не маючи при цьому необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження земельною ділянкою, всупереч вимог Земельного кодексу України, фактично розпорядилися земельною ділянкою, загальною площею 520га, здійснивши внесок у спільну діяльність.

Окрім того, спірний договір не було погоджено органом управління, що є необхідним в силу п.20 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» з огляду на те, що стороною договору є Бучацький коледж ОСОБА_2 ДАТУ, тобто державний навчальний заклад, підпорядкований Міністерству освіти і науки України, діяльність якого регулюється, серед іншого, Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про управління об'єктами державної власності», а спірна земельна ділянка відноситься до державної форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управлінням об'єктами державної власності є здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.5 цього Закону здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також: господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, який визначив механізм і процедуру укладення такими підприємствами договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб'єкту управління об'єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідними документами.

Орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін'юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України (пункт 3 Порядку).

Відповідно до пункту 4 Порядку орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства (пункт 5 Порядку).

Наведене свідчить про те, що законодавством визначено особливий порядок укладення договорів про спільну діяльність державними установами (навчальними закладами), предметом яких є використання державного майна, і який передбачає необхідність отримання в уповноваженого органу управління спеціального дозволу (погодження).

Однак, сторонами у справі даний Порядок погодження спірного договору не було дотримано при його укладенні 17.01.2017, оскільки не було отримано відповідного погодження із Міністерства освіти і науки України та відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

При цьому суд вважає, що дія Порядку поширюється на спірні правовідносини, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1 статті 79 Земельного кодексу України). Тобто, термін «земля у значенні певна земельна ділянка» є цивільно-правовою, а не публічно-правовою категорією. Земельна ділянка, будучи об'єктом цивільних прав, в тому числі права власності, є цілком відокремленою частиною земної поверхні, що має чітко визначені на місцевості межі, конкретну площу та місце розташування, щодо неї встановлені права власності або користування певних суб'єктів права, інформацію про неї внесено до Державного земельного кадастру, вона може бути об'єктом цивільного обороту, якщо інше щодо певної земельної ділянки не встановлено законом, тощо.

В Конституції України термін «земля» вживається у двох значеннях, по-перше: земля як об'єкт права власності Українського народу; по-друге: земля у значенні певна земельна ділянка, що є об'єктом права власності громадян, юридичних осіб, держави та територіальних громад (частиною 2 статті 14 Конституції України).

Таким чином, обмежень щодо дії цього Закону по відношенню до управління конкретними земельними ділянками, що перебувають у державній власності, ні сам Закон України «Про управління об'єктами державної власності», ні будь-який інший закон не містить.

Частина 1 статті 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» до об'єктів управління державної власності відносить майно, яке передане державним комерційним підприємствам (державним підприємствам), установам та організаціям, державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

У відповідності до приписів статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Положеннями статті 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відтак, спірні земельні ділянки є складовою частиною визначення «майна» в розумінні частини 1 статті 3 Закону.

На необхідність включення в визначення «майна», закріпленого частиною 1 статті 3 Закону й земельних ділянок вказує також той факт, що Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, прийнятий на виконання даного закону, передбачає аналіз центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, інформації про земельні ділянки, які передбачається використовувати за договором про спільну діяльність.

ОСОБА_2 ДАТУ, ані його структурний підрозділ Бучацький коледж ОСОБА_2 ДАТУ повноваженнями на надання земельної ділянки в користування (спільне користування) третім особам не наділений (такі повноваження засновником ВНЗ не делегувалися); право постійного користування не оформлено за ОСОБА_5. Оспорюваний договір укладено всупереч ч.1 ст.70 Закону України «Про вищу освіту», згідно якої розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються засновником закладу ВНЗ відповідно до законодавства та п.п.4.1, 4.2 Статуту ОСОБА_5.

Крім того, не відповідає оспорюваний договір і ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі», якою визначено порядок укладення договору оренди землі. Зокрема, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону, що в даному випадку не мало місця.

Як зазначалося вище, зі змісту оспорюваного договору вбачається, що Коледж фактично передав у користування третій особі земельну ділянку державної форми власності, втім правом розпорядження не наділений ні в силу земельного законодавства, ані у відповідності до Положення про Коледж. Додаткові угоди до договору Коледжем підписані без жодних погоджень, що також вказує на укладення договору всупереч закону.

Статтею 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Наведені положення норм Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст.207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефект (недотримання) форми; дефект суб'єктного складу; дефект волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення Міністерством освіти і науки України щодо розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні ОСОБА_5.

Встановлена судом відсутність у відповідачів-1, 2 повноважень щодо передачі земельної ділянки в користування іншій особі, (в тому числі в спільне користування іншій особі без права обробітку землі навчальним закладом, що в даному випадку мало місце), відсутність згоди Міністерства освіти і науки на розпорядження землею, а також відсутність відповідних рішень уповноважених органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, прийнятого у встановленому Земельним кодексом України порядку, рішень органу управління державним майном означає в свою чергу невідповідність укладеного 17.01.2017 договору про спільну діяльність та додаткових угод №№1, 2, вимогам закону та, як наслідок, свідчить про наявність підстав для визнання цього договору недійсним.

Таким чином, укладення спірного правочину про спільну діяльність та передача відповідачу-3 в користування на його підставі земельних ділянок державної форми власності, загальною площею 520га, розташованих на території Трибухівської обєднаної територіальної громади Бучацького району Тернопільської області, відбулося з порушенням норм чинного законодавства та без належних на те повноважень у навчального закладу; договір не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.ст.92, 93, 96 Земельного кодексу України, суперечить інтересам держави та не спрямований на настання обумовлених ним наслідків, тому даний правочин підлягає визнанню недійсним на майбутнє згідно ч.ч.1, 2 ст.203, ст.ст.215 ЦК України, з огляду на правову природу орендних відносин, як такого, що суперечить закону.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість та законність вимог прокурора щодо визнання недійсним договору про спільну діяльність №144 від 17.01.2017 та додаткових угод №1 від 17.01.2017, №2 від 31.01.2018 до нього укладених між ФГ «ГАДЗ» та Бучацьким коледжем ОСОБА_2 ДАТУ.

В свою чергу, згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи визнання судом недійсним договору про спільну діяльність, позовна вимога про звільнення відповідачем-3 займаної ним земельної ділянки державної форми власності, загальною площею 520га, розташованої за межами населеного пункту на території Трибухівської обєднаної територіальної громади Бучацького району Тернопільської області, також підлягає до задоволення.

Посилання відповідача-1 на лист Міністерства аграрної політики України №37-31-4-13/3900 від 18.03.2008 (а.с.61, том-2, а.с.177, том-3) як доказ погодження договору про спільну діяльність №144від 17.01.2017 не заслуговують на увагу, оскільки спірний договір укладено у 2017 році, а з листа вбачається надання Міністерством зауважень до умов договору 2008 року, укладеного з іншою юридичною особою ТОВ «Бачачагрохібпром». Окрім того з 2015 року ОСОБА_2 ДАТУ не належить до сфери управління зазначеного Міністерства аграрної політики України, а підпорядковується Міністерству освіти і науки України.

Інші доводи відповідачів не спростовують висновків суду, встановлених на підставі наявних у справі доказів щодо обставин справи, законності укладення спірного правочину.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України, п.4 ст.11 ГПК України суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен з доводів сторін.

За даних обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються судом порівну на ОСОБА_2 державний аграрнотехнічний університет та фермерське господарство «ГАДЗ» у справі.

У судовому засіданні 16.10.2018 оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.240 ГПК України.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 50, 53, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 180, 197, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність №144 від 17 січня 2017 року, укладений між Бучацьким коледжем ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету та Фермерським господарством «ГАДЗ», а також додатки до нього №1 від 17.01.2017 та № 2 від 31.01.2018.

3. Зобовязати Фермерське господарство «ГАДЗ» (вул.Горішня, 79, с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, ідентифікаційний код 37289250) звільнити земельну ділянку державної форми власності, площею 520га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Трибухівської обєднаної територіальної громади Бучацького району Тернопільської області.

4. Стягнути з ОСОБА_2 державного аграрно технічного університету (вул.Т.Шевченка, 13, м.Камянець ОСОБА_2 Хмельницької області, ідентифікаційний код 22769675) 1762,00грн в повернення судового збору на користь Прокуратури Тернопільської області (м.Тернопіль, вул.Листопадова, 4, ідентифікаційний код 02910098).

5. Стягнути з Фермерського господарства «ГАДЗ» (вул.Горішня, 79, с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, ідентифікаційний код 37289250) 1762,00грн в повернення судового збору на користь Прокуратури Тернопільської області (м.Тернопіль, вул.Листопадова, 4, ідентифікаційний код 02910098).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.10.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України.

Суддя Н.О. Андрусик