РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2018Справа № 910/10716/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Джи-Пі-Груп"

до приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 2 819 335,05 грн.

При секретарю судового засідання: Савінковій Ю.Б.

Представники сторін:

від позивача: Кулаков В.В. - представник за довіреністю № б/н від 06.08.2018 р.;

від відповідача: Авраменко Д.О. - представник за довіреністю №1312 від 16.05.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Джи-Пі-Груп" до приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 2 819 335,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку своєчасно та в повному обсязі виплати страхового відшкодування по договору добровільного страхування серії АМ №115530 від 17.02.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.09.2018 р.

03.09.2018 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив.

В судовому засіданні 17.09.2018 року відповідно до ч.6 статті 183 ГПК України за письмовою згодою сторін справи закінченого підготовче судове засідання та розпочато розгляд справи по суті.

Судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 09.10.2018 року.

В судовому засіданні 09.10.2018 року постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 23.10.2018 року.

В судовому засіданні 23.10.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17.02.2017 року між приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Джи-Пі-Груп" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №115530.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.5 договору застрахованим ТЗ є Land Rover Range Rover 2016 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Страхова сума 2 999 999,00 грн., страховий тариф - 3,82%.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 6 договору передбачено, що застрахованими ризиками, зокрема є АК НЗ - Автокаско незаконне заволодіння.

Як зазначено позивачем, 20.11.2017 року о 18 годині 20 хвилин у позивача викрадено ТЗ.

В наявному в матеріалах справи витягу з кримінального провадження №0015237 зазначено, що 20.11.2017 року приблизно л 18 годині 20 хвилин невстановлена слідством особа перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 1-В заволоділа автомобілем «Range Rover» д.н.з НОМЕР_1, що належить ТОВ «ДЖИТІ-груп», чим спричинила матеріальної шкоди.

Заявою від 21.11.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом або його частинами по договору страхування Авто Каско.

Листом №533-31 від 24.01.2018 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування та зазначив, що, на момент події, яка відбулась з ТЗ, враховуючи прострочену сплату чергового страхового платежу, страховиком не надавалося страхове покриття по страховим ризикам згідно умов договору страхування.

Не погоджуючись з вищезазначеним, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 2 655 200,05 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 74 876,64 грн., трьох процентів річних в розмірі 41 464,76 грн., пені в розмірі 47 793,60 грн. та вартості проведеної оцінки майна в розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до п.9 договору строк дії договору з 00 год. 00 хв. 20.02.2017 року по 24 год. 00 хв. 19.02.2018 року.

Згідно з п.8 договору загальна страхова премія за договором становить 114 674,96 грн.

Як вбачається з договору страхування, загальна страхова премія поділена на 4 частини (платежі) з термінами їх сплати.

Так, відповідно до п.8 договору, платіж в розмірі 11 467,50 грн., термін сплати - по 20.11.2017р. Період відповідальності з 00 год. 00 хв. 20.11.2017р. по 24 год. 00 хв. 19.02.2018 р.

Відповідно до п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відповідно до платіжного доручення №722 від 20.11.2017 року позивачем перераховано відповідачу 11 467,50 грн. з призначенням платежу: «страховий платіж за дог АМ 115530 зг рах. №АМ 115530 від 15.11.17». З даного платіжного доручення вбачається, що воно одержане банком позивача 20.11.2017 року о 13:04 год.

Проте, з платіжного доручення №722 від 20.11.2017 року на суму 11 467,50 грн. наданого відповідачем вбачається, що грошові кошти в розмірі 11 467,50 грн. одержані банком відповідача 21.11.2017 року. Дата валютування 21.11.2017 року.

Згідно з п.1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи.

Пунктом 8.4 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Відповідно до п.30.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з п.8.5 загальних умов страхування, сплата страхової премії відбувається в готівковій або безготівковій формі на розрахунковий рахунок або в касу страховика. Якщо сплата страхової премії або її частини здійснюється у формі банківського або поштового переказу, датою сплати премії (платежу) вважається день надходження на поточний рахунок страховика премії (платежу) в сумі, визначеній в ОУС цього договору.

Пунктом 6.1.3 загальних умов страхування, дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою страхувальника та страховика, а також у разі, зокрема, несплати страхувальником страхової премії, або її частини (платежу) в повному розмірі у встановлені договором строки (терміни).

При цьому договір припиняє свою дію через 10 календарних днів, починаючи з дати, зазначеної в ОУС цього договору як кінцева дата сплати чергового страхового платежу (крім першого), за умови, що протягом цього строку страхувальник не сплатив прострочену чергову частину страхового платежу в повному обсязі, якщо інше письмово не погоджено між сторонами договору або якщо страховик не надіслав письмового повідомлення страхувальнику про припинення дії договору страхування протягом цього строку. При цьому страховик не несе відповідальності та звільняється від сплати страхового відшкодування за страховими випадками, що сталися в період: з 00 год. 00 хв. (за київським часом) дати, до якої страхувальник зобов'язаний був сплатити прострочену чергову частину страхової премії (черговий платіж), до 00 год. 00 хв. (за київським часом) дати, наступної за датою сплати страхувальником чергової частини страхового платежу в повному обсязі. Відповідальність страховика відновлюється з 00 год. 00 хв. (за київським часом) дати, наступної за датою сплати страхувальником простроченої чергової частини страхового платежу в повному обсязі, але загальний строк дії договору страхування, зазначений в ОУС, при цьому не змінюється.

Відповідно до п. 13.1.9 загальних умов страхування підставою для відмови страховика у здійсненні виплат страхового відшкодування, є випадки, передбачені чинним законодавством України, відповідними чинними правилами страховика та цим договором, а також: несплати страхувальником страхової премії (платежу) або її частини в повному розмірі у встановлені цим договором строки.

Таким чином, на момент події (20.11.2017 року), яка відбулась з ТЗ Land Rover Range Rover 2016 року випуску, д.н. НОМЕР_1, враховуючи прострочену сплату чергового страхового платежу, страховиком не надавалось страхове покриття по страховим ризикам згідно умов договору страхування.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 2 655 200,05 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми втрат від інфляції в розмірі 74 876,64 грн., трьох процентів річних в розмірі 41 464,76 грн. та пені в розмірі 47 793,60 грн.є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судовий збір та вартість проведеної оцінки майна згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 79, ст.ст. 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 05.11.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий