ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.2018 м. Ужгород Справа № 907/508/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження

у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ТПК 2005, м. Ужгород (далі ТОВ ТПК 2005)

до приватного акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика, м. Ужгород (далі ПрАТ Ужгородська взуттєва фабрика)

про стягнення 28948,73 грн.,

представники:

від позивача - ОСОБА_1, представник за довіреності

від відповідача - не з'явився

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення суми 28948,73 грн., в т.ч.: 9996,33 грн. - інфляційних втрат, 3223,97 грн. - 3 % річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, а також 15728,43 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами нарахованими на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України, у звязку з невиконанням відповідачем грошового зобовязання у семиденний строк з предявлення вимоги про повернення безпідставно одержаних коштів на суму 75000,00 грн. (вимога від 10.03.17 одержана відповідачем 10.03.17). Посилається при цьому також на те, що стосовно стягнення з ПрАТ Ужгородська взуттєва фабрика на користь ТОВ «МП ТРАНС», правонаступником якого є позивач у даній справі, суми 75000,00 грн. безпідставно отриманих коштів постановлено рішення господарського суду Закарпатської області від 07.02.18 у справі № 907/775/17, яке не виконано.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи доказами.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи не забезпечив. До суду повернута без вручення адресату із зазначенням установою зв'язку причини "за закінченням терміну зберігання" кореспонденція суду (ухвала суду від 22.08.18), яка була надіслана за адресою відповідача вказаною в позовній заяві 88000, м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44 - та яка за відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є його офіційним місцезнаходженням.

Відповідно до правової позиції наведеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1), якщо ухвала у справі надіслана за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною та зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернута підприємством зв'язку або повернута з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За наведених обставин, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом подати суду відзив на позов, прийняти участь у судовому розгляді справи, суд вправі згідно ст. 178 ГПК України вирішити спір за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у ході судового розгляду, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Господарським судом Закарпатської області у межах справи № 907/775/17 розглядався спір за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС» до ПрАТ Ужгородська взуттєва фабрика, за результатами розгляду постановлено рішення суду від 7.02.18, яке набрало законної сили з 13.03.18, та згідно якого присуджено до стягнення з ПрАТ Ужгородська взуттєва фабрика на користь товариства «МП ТРАНС» суму 75000,00 грн. безпідставно отриманих коштів та суму 1600,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26.07.18 у зазначеній справі замінено особу стягувача, а саме товариство «МП ТРАНС» замінено на товариство ТПК 2005. Така заміна здійснена судом у звязку з укладенням зазначеними особами договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 21.06.18 по стягненню боргу в сумі 76600 грн. з приватного акціонерного товариства „Ужгородська взуттєва фабрика згідно рішення суду у справі № 907/775/17. Такі обставини передували та послугували, зокрема, підставою предявлення товариством ТПК 2005 даного позову.

21.08.18 ТОВ ТПК 2005 звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача за період прострочення грошового зобовязання з 17.03.17 (семиденний строк предявлення товариством «МП ТРАНС» вимоги про повернення безпідставно одержаних коштів) по 21.08.18 (оскільки судове рішення у справі № 907/775/17 не виконано), інфляційних втрат на суму 9996,33 та 3 % річних на суму 3223,97 грн., нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, а також 15728,43 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами нарахованими на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що товариство ТПК 2005 позивач у даній справі - відповідно до ухвали суду від 26.07.18 у справі № 907/775/17 є правонаступником стягувача щодо присуджених рішенням суду у цій справі сум, відтак його вимоги щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на присуджені суми, які не сплачені відповідачем, правомірні за період з часу набрання рішенням суду законної сили 13.03.18 по 21.08.18 відповідно на суми 896,58 грн. та 992,00 грн. Вимоги позивача в цій частині, що заявлені за інший період, який передує наведеному, не підлягають задоволенню як безпідставні, з огляду на обсяг правонаступництва позивача, який ґрунтується на умовах договору про відступлення права вимоги по стягненню боргу згідно рішення суду у справі № 907/775/17,

Щодо вимог у даній справі в частині стягнення суми 15728,43 грн. як процентів за користування чужими грошовими коштами нарахованими позивачем на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ, то суд приймає до наступне.

За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приписами ст. 1048 ЦК України, яка врегульовує питання процентів за договором позики, на застосуванні якої як аналогії закону наполягає позивач, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до висловленої правової позиції ОСОБА_2 Верховного Суду у постанові від 10.04.18 у справі № 910/10156/17 (п.п. 33-37) термін «користування чужими коштами» застосований у тексті ст. 536 ЦК України може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦКдо відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

ОСОБА_2 Верховного Суду, розглядаючи зазначену справу, констатувала, що висновки судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

З огляду на наведені приписи матеріального права, правову позицію ОСОБА_2 Верховного Суду у справі № 910/10156/17 та за фактичних обставин справи даної справи, оскільки боржник відповідач у справі неправомірно не сплачує грошові кошти присуджені рішенням суду, наслідком його неправомірної поведінки є застосування до спірних відносин приписів ст. 625 ЦК України щодо розміру процентів, натомість для застосування ст. 1048 ЦК України для визначення розміру процентів у даній справі за аналогією закону підстави відсутні. Отже, у стягненні нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами на суму 15728,43 грн. належить відмовити за безпідставністю.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі підлягає сума 1888,58 грн., в іншій частині позовних вимог належить відмовити.

За змістом ст. 129 ГПК України судові витрати - судовий збір сплачений позивачем при поданні позову на суму 1762,00 грн. - належить відшкодувати за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 75, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Ужгородська взуттєва фабрика, м. Ужгород на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТПК 2005, м. Ужгород суму 1888,58 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім грн. 58 коп.), включаючи інфляційні нарахування на суму 896,58 грн., 3 % річних на суму 992,00 грн., та у відшкодування судових витрат 114,95 грн. (сто чотирнадцять грн. 95 коп.)

2. В іншій частині позову відмовити, поклавши на позивача судові витрати в цій частині.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення виготовлено 30.10.18

Суддя Ушак І.Г.