РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа № 910/5244/18

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської

державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

2. Київська міська рада

про стягнення 47.054.648,87 грн.

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Литвин П.В., довіреність № 14-79 від 14.04.2017

від відповідача Гончаренко І.Л., довіреність № 18022302 від 23.02.2018

від третьої особи-1 Комісар С.П., довіреність № 18/07/18-02 від 18.07.2018

від третьої особи-2 Панасенко І.І., довіреність № 225-КМГ-2803 від 30.07.2018

Суть спору :

26.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 47.054.648,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.02.2014 між сторонами було укладено договір № 2334/14-КП-41 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами № 1-7. На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 313.090.076,03 грн. В порушення умов договору відповідачем несвоєчасно здійснювалися оплати за спожитий природній газ та останній досі має заборгованість, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 47.054.648,87 грн., з яких 0,01 грн. основного боргу, 14.960.418,64 грн. пені, 3.330.764,24 грн. інфляційних втрат та 28.763.465,99 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/5244/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.05.2018.

Відповідач у поданому 22.05.2018 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості в сумі 0,01 грн., яким чином вона обраховується та якими документами підтверджується. На заборгованість за природний газ використаний для виробництва теплової енергії, яка погашена до 30.11.2016 пеня, інфляційні втрати , проценти річних в силу Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не нараховуються. Зазначає, що виконуючи умови договору, відповідач оплачує придбаний у позивача природний газ - за рахунок коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку, свідченням чому є зазначення в документі, доданому до позову з назвою: Операції по підприємству ПАТ «Київенерго», в графі Коментарі: розподіл коштів за теплову енергію на виконання постанови КМУ № 217 від 18.06.2014, постанови НКРЕКП. Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» № 217 від 18.06.2014 уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, перерахування коштів в частині вартості послуг з розподілу природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками. Отже, відповідач не користувався коштами, належними до оплати за постачання природного газу і не міг впливати на визначення нормативу перерахування коштів останньому. Вважає, що вина відповідача у простроченні зобов'язання за договором відсутня. Також вважає, що відсутні правові підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість за договором, яка була оплачена до 30.11.2016.

Відповідачем в судовому засіданні 24.05.2018 подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Київську міську раду.

В підготовчому засіданні 24.05.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 07.06.2018.

Позивачем 07.06.2018 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що не відповідають дійсності твердження відповідача, що наявний боргу в сумі 0,01 грн. не підтверджено належним чином, оскільки позивачем подано всі необхідні документи на підтвердження цього. Посилання відповідача на необхідність застосування до правовідносин норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є безпідставним, оскільки заборгованість в сумі 0,01 грн. і досі не погашена. Посилання відповідача на виконання ним постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 є абсурдним, оскільки її виконання жодним чином не звільняє господарюючий суб'єкт від виконання зобов'язання за укладеними договорами та не звільняє від відповідальності, встановленої такими договорами за несвоєчасну розрахунки. Порядок не стосується договірних зобов'язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

В підготовчому засіданні 07.06.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.06.2018.

Відповідачем 13.06.2018 до суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи судової практики.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 відкладено підготовче засідання на 26.06.2018, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Київську міську раду.

Відповідачем 21.06.2018 до суду подано заперечення на відповідь на відзив на позов, в яких зазначає, що згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України виключно на рахунок: гарантованого постачальника, теплогенеруючої організації, теплопостачальної організації, теполотранспортуючої організації. Саме цей порядок передбачений постановою КМУ № 217. відповідач має відкриті у ПАТ «Державний ощадний банк України» рахунки із спеціальним режимом використання та неухильно виконував умови цього Порядку. Зазначає, що розрахунки між сторонами проводились не лише через рахунки зі спеціальним режимом використання, а й за рахунок коштів Державного бюджету. Уклавши договори про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 4 постанови КМУ № 30, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Отже, підстави для застосування штрафних санкцій та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, виконаного за рахунок коштів Державного бюджету теж відсутні.

Відповідачем 21.06.2018 до суду на виконання вимог ухвали суду від 14.06.2018 подано докази надіслання третім особам заяви про їх залучення до участі у справі.

Третьою особою-2 26.06.2018 до суду подано пояснення по справі, в яких зазначає наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2334/14-КП-41 від 03.02.2014, у визначені договором строки своєчасно не здійснив оплату за переданий позивачем природний газ. Це стало підставою для стягнення заборгованості та нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимог законодавства. З матеріалів справи вбачається, що спірні відносини виникли між позивачам та відповідачем, а ні Київська міська рада, а ні комунальне підприємство її виконавчого органу, залучені до справи у якості третіх осіб, не є їх сторонами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. А за приписами ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Третьою особою-2 26.06.2018 до суду подано пояснення щодо заміни сторони правонаступником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/5244/18 на 30 (тридцять) днів.

В підготовчому засіданні 26.06.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.07.2018.

Відповідачем 24.07.2018 до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості мирного врегулювання спору.

Третьою особою-2 24.07.2018 до суду подано додаткові пояснення по справі щодо заміни сторони правонаступником.

Третьою особою-1 24.07.2018 до суду подано пояснення по справі щодо заміни сторони правонаступником.

В підготовчому засіданні 24.07.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 31.07.2018.

В підготовчому засіданні 31.07.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 11.09.2018.

Відповідачем 11.09.2018 до суду подано пояснення, в яких знов наголошує на необхідність застосування до правовідносин ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

В судовому засіданні 11.09.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.09.2018.

В судовому засіданні 25.09.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.10.2018.

В судовому засіданні 02.10.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 10.10.2018.

Судове засідання призначене на 10.10.2018 не відбулось.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 учасників справи

викликано в судове засідання, що відбудеться 18.10.2018.

Позивачем 18.10.2018 до суду подано клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». В цьому клопотанні позивач просить поновити пропущений строк для подачі клопотання про заміну сторони у справі правонаступником та поновити строк для подачі доказів, копії яких додаються до цього клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5244/18 від 18.10.2018 поновлено позивачу пропущений процесуальний строк для подачі клопотання про заміну Публічного акціонерного товариства «Київнерго» на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»; поновлено позивачу пропущений процесуальний строк для подачі доказів, копії яких додані до зазначеного вище клопотання; в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

В судовому засіданні 18.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (споживач, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2334/14-КП-41 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено за поставлений природний газ, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 0,01 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позивачем нараховані пеня в сумі 14.960.418,64 грн., інфляційні втрати в розмірі 28.763.465,99 грн. та 3.330.764,24 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до розділу 11 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), далі - споживачам покупця.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві для СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ «Київенерго» з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 74 610 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

- Для ТЕЦ-5 СВП «Київські ТЕЦ»:

січень 2014 року - 8241 тис. куб. метрів,

лютий 2014 року - 7863 тис. куб. метрів,

березень 2014 року - 6186 тис. куб. метрів

квітень 2014 року - 3278 тис. куб. метрів,

травень 2014 року - 423 тис. куб. метрів,

червень 2014 року - 579 тис. куб. метрів,

липень 2014 року - 505 тис. куб. метрів,

серпень 2014 року - 342 тис. куб. метрів,

вересень 2014 року - 563 тис. куб. метрів,

жовтень 2014 року - 1452 тис. куб. метрів,

листопад 2014 року - 4631 тис. куб. метрів,

грудень 2014 року - 7202 тис. куб. метрів.

- Для ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ»:

січень 2014 року - 6273 тис. куб. метрів,

лютий 2014 року - 6033 тис. куб. метрів,

березень 2014 року - 4769 тис. куб. метрів

квітень 2014 року - 2766 тис. куб. метрів,

травень 2014 року - 765 тис. куб. метрів,

червень 2014 року - 444 тис. куб. метрів,

липень 2014 року - 435 тис. куб. метрів,

серпень 2014 року - 479 тис. куб. метрів,

вересень 2014 року - 586 тис. куб. метрів,

жовтень 2014 року - 1308 тис. куб. метрів,

листопад 2014 року - 3678 тис. куб. метрів,

грудень 2014 року - 5809 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

В матеріалах справи наявні наступні акти приймання-передачі природного газу, підписані та скріплені печатками обох сторін:

від 31.01.2014 на суму 52.256.754,35 грн.,

від 28.02.2014 на суму 51.518.611,60 грн.,

від 31.03.2014 на суму 32.907.292,54 грн.,

від 30.04.2014 на суму 14.603.824,17 грн.,

від 31.05.2014 на суму 6.307.842,06 грн.,

від 30.06.2014 на суму 3.559.785,77 грн.,

від 31.07.2014 на суму 3.220.127,44 грн.,

від 31.08.2014 на суму 8.663.346,91 грн.,

від 30.09.2014 на суму 7.648.300,88 грн.,

від 31.10.2014 на суму 7.449.983,24 грн.,

від 30.11.2014 на суму 42.067.436,61 грн.,

від 31.12.2014 на суму 82.886.770,45 грн.

Також сторонами укладались додаткові угоди до договору, якими було погоджено зміну ціни газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого природного газу у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на день звернення з позовом до суду складає 0,01 грн.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заборгованість відповідача в сумі 0,01 грн. виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 2334/14-КП-41 від 03.02.2014 та не була погашена до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Згідно ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються документи (перелік документів зазначений у вказаній нормі).

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

Відповідно до ст. 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Кожна із сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач має здійснити заходи щодо врегулювання заборгованості за процедурою визначеною відповідно до порядку встановленого Законом, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 0,01 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату газу повністю не проводив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України , штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За нормами ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Як встановлено вище судом, що заборгованість в сумі 0,01 грн. виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 1474-12-БО від 31.07.2012 та не була погашена до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення зобов'язання ПАТ «Київенерго» зі сплати неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті за отриманий газ відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованим розрахунком позивача становить 14.960.418,64 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 14.960.418,64 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати отриманого газу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 28.763.465,99 грн. інфляційних втрат та 3.330.764,24 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 28.381.504,00 грн., а 3% річних - 3.330.764,23 грн., які підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 14.960.418 (чотирнадцять мільйонів дев'ятсот шістдесят тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 64 коп. пені, 28.381.504 (двадцять вісім мільйонів триста вісімдесят одна тисяча п'ятсот чотири) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 3.330.764 (три мільйони триста тридцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 23 коп. - 3% річних, 611.693 (шістсот одинадцять тисяч шістсот дев'яносто три) грн. 99 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 06.11.2018.

СуддяВ.В.Сівакова