номер провадження справи 15/84/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 Справа № 908/1303/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, при секретарі судового засідання Чернетенко А.С., розглянувши матеріали справи,

за позовом ОСОБА_1 підприємства «Обрій», 49000, м. Дніпро, вул. Каштанова, б. 4Б

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Агропромислова компанія», 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. 175

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 01.07.2018;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 21.08.2018.

Суть спору:

09.07.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 підприємства «Обрій», м. Дніпро до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Агропромислова компанія», Запорізька область, м. Мелітополь про стягнення заборгованості за договором поставки № 03/07 від 03.07.2015 у розмірі 812 899,99 грн, з яких, сума простроченого грошового зобовязання в розмірі 561 560,50 грн, 3% річних у розмірі 50 482,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 200 857,49 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2018, справу № 908/1303/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 10.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі № 908/1303/18, присвоєно справі номер провадження 15/84/18. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.08.2018.

Ухвалами суду від 07.08.2018, 29.08.2018 підготовче провадження відкладалось на 29.08.2018 та 10.09.2018.

Ухвалою суду від 10.09.2018 продовжувався строк підготовчого провадження до 10.10.2018, розгляд справи відкладався на 20.09.2018.

Ухвалою суду від 20.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/1303/18 до судового розгляду по суті на 22.10.2018.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю невиконаних відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № 03/07 від 03.07.2015, внаслідок чого у нього виник борг за поставлений товар в сумі 561 560,50 грн. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також нараховані на суму боргу 3 % річних у розмірі 50 482,00 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 200 857,49 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 257, 512, 514, 526, 549, 551, 553, 554, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, договір поставки за № 03/07 від 03.07.2015. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

27.09.2018 позивач на адресу направив заяву про зменшення позовних вимог вих. 03/09-1 від 03.09.2018, з урахуванням того, що платіжним дорученням № 4363 від 20.06.2018 сплачено суму у розмірі 194 303,83 грн на підставі рахунку № 403 від 20.06.2017, який зараховано позивачем як сплату заборгованості по договору поставки № 03/07 від 03.07.2015 у сумі 194 303,83 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 367 256,67 грн основної заборгованості, 175 851,02 грн інфляційних втрат та 44 443,00 грн 3% річних.

Заява позивача про зменшення позовних вимог з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, прийнята судом до розгляду. Розглядаються позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача 367 256,67 грн основної заборгованості, 175 851,02 грн інфляційних втрат та 44 443,00 грн 3% річних.

В судовому засіданні 22.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вих. 03/09-1 від 03.09.2018. Проти розстрочення платежу строком на 4 місяці починаючи із листопада 2018 року, щомісячно, рівними частинами, не заперечив.

Відповідач проти задоволення позову з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог не заперечив. Заявив клопотання про розстрочку виконання рішення по справі строком на 4 місяці.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно апаратного комплексу «Оберіг».

В судому засіданні 22.10.2018 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд встановив наступне.

03.07.2015 ОСОБА_1 підприємства «Обрій», м. Дніпро (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Агропромислова компанія», Запорізька область, м. Мелітополь (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 03/07 (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, у відповідності з даним договором постачальник передає, а покупець приймає та оплачує товар на умовах даного договору.

Параграфом 2 сторонами визначено, що найменування товару: кукурудза; умови поставки: транспорт постачальника; кількість товару: 167,63 т; загальна вартість товару з ПДВ складає 561 560,50 грн; строком поставки товару вважається дата у товарній накладній.

Відповідно до п. 5.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного його виконання сторонами своїх зобовязань.

Позивач в повному обсязі та у визначені строки виконав свої зобов'язання за договором, а саме, здійснив поставку товару відповідачу. Жодних заперечень, зауважень або повідомлень стосовно кількості або якості поставленого товару з боку покупця не надходило.

Факт поставки товару постачальником в повному обсязі та відповідної якості підтверджується видатковими накладними: № 3/07/07 від 03.07.2015 на суму 411 882,50 грн та № 1/04/07 від 04.07.2015 на суму 149 678, 00 грн, які підписані представниками обох сторін і завірені печатками сторін. Загальна вартість по накладним становить 561 560,50 грн.

Однак, відповідач не виконав умови договору в частині оплати вартості поставленого товару, не сплатив грошову суму коштів за товар, що призвело до невиконання грошового зобов'язання відповідачем, внаслідок чого у нього виник борг за поставлений товар в сумі 561 560,50 грн.

З метою досудового врегулювання спору 06.02.2018 позивачем на адресу відповідача направлено претензію направлено претензію № 5/02/02 від 02.02.2018 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар в сумі 561 560,50 грн.

Зазначена претензія залишена без задоволення.

В порушення умов договору відповідач свої зобовязання за договором в повному обсязі не виконав, враховуючи часткову оплату в розмірі 194 303,83 грн, заборгованість відповідача складає 367 256,67 грн, у звязку з чим позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду та просить стягнути зазначену суму з відповідача.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який за своєю правовою природою по суті є договором про постачання продукції.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало передання товару відповідачу, а обовязком відповідача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як встановлено матеріалами справи, позивач свої зобов`язання відповідно до зазначеного договору виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки товару відповідачу на загальну суму 367 256,67 грн підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості 367 256,67 грн за договором поставки № 03/07 від 03.07.2018 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44 443,00 грн за з загальний період прострочення з 04.07.2015 по 02.07.2018 та суму інфляційних втрат в розмірі 175 851,02 грн за період липень 2015 липень 2018.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав не обґрунтованим, оскільки позивачем безпідставно визначена дата настання прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до п. 2.7. договору, оплата суми за товар перераховується на розрахунковий рахунок Постачальника у вигляді передоплати, можлива оплата частинами.

Матеріали справи не містять доказів перерахунку відповідачем передоплати, щодо можливості оплати частинами, то в цій частині повинен вказуватися чіткий строк (термін) оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що сторонами чітко не визначений строк оплати отриманого товару, суд вважає за доцільне застосувати ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, нормами якої встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи містять претензію № 5/02/02 від 02.02.2018, яка була направлена на адресу відповідача 06.02.2018. В зазначеній претензії позивачем встановлено строк для добровільного погашення відповідачем суми боргу - два банківських дні з моменту отримання претензії. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, претензія відповідачем отримана 08.02.2018, таким чином строк прострочення оплати починається з 12.02.2018, що не було взято позивачем до уваги під час розрахунку.

Стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період з липень 2015 по липень 2018, суд зазначає про неправильність та невідповідність наданого суду розрахунку нормам чинного законодавства виходячи з наступного:

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Перерахувавши заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, суд відзначає, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню: 3 % річних в сумі 4225,96 грн за період 12.02.2018 по 02.07.2018 та інфляційних втрат в розмірі 2857,05 грн за період березень 2018 - травень 2018, у звязку з помилковістю розрахунку наведеного позивачем.

У стягнення інфляційних втрат в розмірі 172 993,97 грн та 3% річних в розмірі 40 217,04 грн суд відмовляє внаслідок помилковості розрахунку.

Також, відповідачем надано заяву про розстрочення виконання рішення по справі № 908/1303/18 на 4 місяці та з нього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частинами 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Необхідність надання розстрочки виконання судового рішення, відповідач обґрунтовує наступними обставинами:

Відповідач є підприємством сільгоспвиробником, яке займається господарською діяльністю з розведенням свиней та птиці і яке є одним із провідних підприємств в Україні із виробництва свинини. Відповідач протягом тривалого часу поставляв м'ясопродукцію контрагентам, які знаходились на території Автономної Республіки Крим, в результаті чого, у останніх перед відповідачем накопичилась значна сума заборгованості, яка з обєктивних причин (окупація цієї території) не погашається, що позбавило відповідача можливості повернути свої грошові кошти. На даний час керівництво відповідача намагається знайти спосіб ліквідування вказаної заборгованості. Також проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції позбавила відповідача значної частини ринку збуту, у звязку з чим істотно знизився обєм реалізації виготовленої продукції. Відповідач має значну непогашену кредиторську заборгованість, що суттєво похитнуло фінансовий стан відповідача, який не зміг своєчасно розрахуватись за отримані корма і ветеринарні препарати. Разом з тим, на початку 2017 року значно виросла ціна на свинину та птицю, при незмінному стані вартості кормів, тобто, в наявності тенденція, коли доходи відповідача почали потроху перевищувати витрати відповідача на годування свиней та птиці, що дає позитивні сподівання на поступове погашення до середини 2018 року всіх заборгованостей відповідача. Стягнення суми боргу по даній справі без відстрочки його виконання, утруднить чи унеможливить погашення заборгованості перед енергопостачальниками, сплату податків, зборів, що спричинить наростанню фінансових проблем, яке не виключено, може закінчитись і звільненням працівників відповідача та доведення до зупинення його діяльності, тощо. Небажане зупинення діяльності відповідача, може призвести до його банкрутства, що зробить неможливим чи ускладнить фактичне виконання рішення у даній справі. Для погашення заборгованості, 04.11.2016 відповідач додатковою угодою до кредитного договору № 283/16.1-К/13 з ПАТ ПУМБ, поновив строк можливості користуватись кредитними коштами цього банку в розмірі 12 000 000,00 грн строком до 05.10.2019, із сплатою 27,5% річних за користування кредитом, під іпотеку нерухомого майна, у звязку з чим відповідач поступово, в залежності від свого фінансового стану, зможе отримувати ці кредитні кошти і відновити свою фінансово-господарську діяльність.

Проаналізувавши матеріали справи, суд констатує існування обєктивних обставин, які ускладнюють виконання рішення. Судом враховано вищенаведені обставини, надано оцінку на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні відстрочки, враховано, що відстрочка виконання рішення не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Позивач щодо розстрочення виконання рішення суду не заперечив та погодився з розстроченням платежу строком на 4 місяці починаючи з листопада 2018 року.

За таких обставин, суд вважає за можливе скористатися наданим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України правом та задовольнити клопотання відповідача, надавши розстрочку виконання рішення в частині стягнення основної суми заборгованості, 3% річних та суми інфляційних втрат строком на 4 місяці із щомісячною сплатою коштів у розмірі 93 584,92 грн починаючи з листопада 2018.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Доказів оплати наявної заборгованості, штрафних та компенсаційних санкцій відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, Запорізька область, вул. Героїв України (Кірова), буд. 175, ідентифікаційний код 31914947) на користь ОСОБА_1 підприємства «Обрій» (49000, м. Дніпро, вул. Каштанова, буд. 4Б, ідентифікаційний код 31045607) суму основного боргу в розмірі 367 256,67 грн (триста шістдесят сім тисяч двісті пятдесят шість гривень 67 коп.), 3% річних в розмірі 4225,96 грн (чотири тисячі двісті двадцять пять гривень 96 коп.), суму інфляційних витрат в розмірі 2857,05 грн (дві тисячі вісімсот пятдесят сім гривень 05 коп.), суму судового збору в розмірі 5615,10 грн (пять тисяч шістсот п'ятнадцять гривень 10 коп.). Видати наказ.

Розстрочити виконання рішення в частині стягнення основної суми заборгованості, 3% річних та суми інфляційних втрат строком на 4 місяці із щомісячною сплатою коштів у розмірі 93 584,92 грн починаючи з листопада 2018.

У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 172 993,97 грн та суми 3% річних в розмірі 40 217,04 грн, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя І. С. Горохов