ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
"02" листопада 2018 р. Справа № 926/1743/18
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Марущака І.В., розглянувши
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості 109148,76 грн,
Приватне підприємство «Кристал» звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агросад-2005» заборгованості у сумі 109148,76 грн за договором поставки від 03.01.2017 № 03/01-1 та 176,20 грн судового збору.
Подана заява обґрунтовується тим, що 03.01.2017 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелений Простір Поділля» (постачальник) та боржником (покупець) укладено договір поставки № 03/01-1. Постачальник на виконання умов зазначеного договору поставив покупцю товар (паливно-мастильні матеріали), що підтверджується видатковими накладними від 31.01.2017 № 53 та № 52, від 28.02.2017 № 90, № 91, №98 на загальну суму 109148,76 грн, однак покупець поставлений йому товар у встановлений договором поставки строк не оплатив.
Надалі, як випливає із заяви про видачу судового наказу, між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелений Простір Поділля» (первісний кредитор) та стягувачем, приватним підприємством «Кристал» (новий кредитор), укладено договір від 07.09.2018 № 07/09/2018-17-ЗПП, за яким первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги згідно із договором поставки № 03/01-1 від 03.01.2017 на суму 109149,00 грн, укладений між первісним кредитором (ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелений Простір Поділля») та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агросад-2005». На підставі акту приймання-передачі документів від 07.09.2018 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 07/09/2018-17-ЗПП від 07.09.2018 первісний кредитор передав, а новий кредитор отримав договір поставки № 03/01-1 від 03.01.2017, видаткові накладні від 31.01.2017 № 53 та № 52, від 28.02.2017 № 90, № 91, №98.
При вирішенні заяви про видачу судового наказу, господарський суд керується такими нормами матеріального права.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічно статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України унормовано, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
01 листопада 2018 року на електронну пошту суду надійшло клопотання боржника, в якому останній на підставі пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України просить суд відмовити стягувачу у видачі судового наказу.
Зазначене клопотання не підписано електронним цифровим підписом уповноваженої особи боржника, тому воно не може вважатися оригіналом електронного документа і не береться до уваги судом.
Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є демонстрація сторонам того, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, з метою належної обґрунтованості та вмотивованості судового рішення суд вважає за належне дати детальну відповідь на доречний аргумент відповідача.
Так, пунктом 3 частини першої статті 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
За приписами статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
У світлі вказаного суд констатує, що вимога стягувача ґрунтується на договорах від 03.01.2017 № 03/01-1 та від 07.09.2018 № 07/09/2018-17-ЗПП, укладених у письмовій формі, а сума вимоги становить 109149,00 грн тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176200,00 грн станом на 01.01.2018).
Отже, заява стягувача про видачу судового наказу подана без порушення вимог, встановлених статтею 150 Господарського процесуального кодексу України, а вимоги заяви відповідають приписам статті 148 ГПК України.
Відтак, оскільки передбачені статтею 150 ГПК України підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні, суд вирішив видати судовий наказ.
Разом з тим, суд розяснює боржнику, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає по суті обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, а боржник має право протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.
Тому, якщо у боржника є заперечення по суті заяви про видачу судового наказу, він наділений правом звернутися до Господарського суду Чернівецької області у встановленому законом порядку із заявою про скасування судового наказу.
Керуючись статтями 129, 147-149, 152, 154-156, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Копію судового наказу та копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
3. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Суд повідомляє, що згідно із приписами пункту 7 частини 1 статті 155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає по суті обґрунтованість заявлених стягувачем вимог.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 157 ГПК України боржник має право протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Згідно із ч. 1 ст. 159 ГПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом пяти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Дата набрання судовим наказом законної сили ___ _____________ 201_року.
Строк предявлення судового наказу до виконання ___ _____________ 201_року.
Дата видачі судового наказу стягувачу ___ _____________ 201_року.
Суддя І.В. Марущак