ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2018 р. Справа №921/1105/15-г/4

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Плотніцького Б.Д.

суддів Галушко Н.А.

Хабіб М. І.

при секретарі судового засідання Чугай Л. Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», №130-2-21/4041 від 27.06.2018, (вх. ЛАГС №01-05/2115/18 від 12.07.2018),

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.05.2018, суддя: Бурда Н.М., (повний текст ухвали складено 15.05.2018),

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», №130-2-21/2554 від 24.04.2018, (вх. №10186 від 26.04.2018) про визнання дій та постанови державного виконавця незаконними та скасування постанови від 30.03.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу,

у справі №921/1105/15-г/4

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», м. Київ,

до відповідача Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» Кременецький комбінат хлібопродуктів, м. Кременець,

про стягнення заборгованості в сумі 1 244 655, 10 грн., з яких: 600 000, 00 грн. фінансова допомого, 109 800, 00 грн. пеня, 42 000, 00 грн. 7% штрафу, 459 123, 59 грн. інфляційних втрат, 33 731, 51 грн. 3% річних,

за участю представників:

від позивача- Махиніч Н. В.

від відповідача - не з'явився

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (скаржника) - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.12.2015 позов задоволено та вирішено стягнути з дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" Кременецький комбінат хлібопродуктів", вул. С. Петлюри, 37, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область, ідент. код 00956112 на користь публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ, ідент. код 37243279 : 600 000 (шістсот тисяч) грн 00 коп. фінансової допомоги, 109 800 (сто дев'ять тисяч вісімсот) грн 00 коп. пені, 42 000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп. 7% штрафу, 459 123 (чотириста пятдесят дев'ять тисяч сто двадцять три) грн 59 коп. інфляційних, 33 731 (тридцять три тисячі сімсот тридцять одну) грн 51 коп. 3% річних та 18 669 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 83 коп. в повернення сплаченого судового збору .

12.01.2016 на примусове виконання рішення Господарського суду видано відповідний судовий наказ.

26.04.2018 до Господарського суду Тернопільської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №130-2-21/2454 від 24.04.2018 (вх. № 10186 від 26.04.2018) на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у справі № 921/1105/15-г/4 в порядку ст. 339-340 ГПК України на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області .

Скаржник просив суд визнати дії та постанову від 30.03.2018 (ВП №51213476) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4) незаконними та скасувати цю постанову (від 30.03.2018 ВП №51213476).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.05.2018 р. у справі № 921/1105/15-г/4 в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №130-2-21/2454 від 24.04.2018 (вх.№10186 від 26.04.2018) про визнання дій та постанови державного виконавця незаконними та скасування постанови від 30.03.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу - відмовлено..

Не погоджуючись з даною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.05.2018 р. у справі № 921/1105/15-г/4 та прийняти нове рішення, яким задоволити скаргу в повному обсязі.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зазначає про відсутність достатніх відомостей про арештоване майно, що позбавило його можливості прийняти рішення про залишення за собою нереалізованого майна боржника, проте своїми листами неодноразово проявляв зацікавленість, щодо даного майна. Вказує, що виконавцем невірно визначена вартість майна, оскільки виконавцем визначено вартість, що була вказана у висновку, а не та, за якою майно продавалось на третіх електронних торгах, що передбачено ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечило доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. При цьому вказав, що державним виконавцем належним чином виконано всі необхідні дії, які передбачає закон для реалізації майна та виконання рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.05.2018 р. у справі № 921/1105/15-г/4 скасувати, прийняти нове рішення, яким скаргу задоволити.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду Тернопільської області слід скасувати, а апеляційну скаргу частково задоволити з наступних підстав.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) вказано, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграфі 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон від 02.06.2016 №1404-VІІІ), що набрав чинності 05.10.2016 року.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 5 Закону визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як унормовано ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічні положення містяться також у ст. 18 названого Закону, якою зокрема визначено обов'язок виконавця з метою виконання рішень накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.п. 6-7 ст. 18 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що для задоволення вимог стягувача державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та проведено його опис (16 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; 29 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів, що перебувають у касі боржника та надходять до неї; 11.10.2016 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.10.2016, винесено постанову про розшук майна).

Так, згідно з ч. 1 ст. 61 Закону, яка регулює питання реалізації майна, на яке звернуто стягнення, реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Процедура та порядок реалізації майна на прилюдних торгах визначені, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження" та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016.

Пунктом 1 розділу II Порядку визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження", тобто визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі, якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

З метою визначення стартової ціни арештованого майна для подальшого його реалізації на електронних торгах, державним виконавцем винесено постанову від 25.05.2017 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, за результатами роботи якого складено Звіт №118 про оцінку майна в кількості 42 позиції. Крім того на виконання вимог п.5 ст.57 Закону України Про виконавче провадження учасники виконавчого провадження були повідомлені про результати оцінки шляхом направлення та отримання Звіту про оцінку. За результатами проведеної оцінки майна боржника державним виконавцем подано заявку на реалізацію майна боржника на електронних прилюдних торгах №4888/03.3-32 від 16.11.2017.

Пунктом 3 розділу III Порядку визначено, що організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).

Відповідно до п.5 розділу III Порядку інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) повинно містити інформацію про майно (лот): реєстраційний номер лота; вид майна; найменування майна; відомості про майно, що виставляється на електронних торгах (торгах за фіксованою ціною), його склад, характеристики, опис, наявність дефектів; місцезнаходження майна; фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності); відомості про обтяження та обмеження майна, права третіх осіб; розмір гарантійного внеску (розмір винагороди організатора - у разі реалізації майна відповідно до розділу VI та пункту 1 розділу VII цього Порядку); стартову ціну продажу; крок електронних торгів; порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса (за наявності)). Інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) містить інформацію тільки про один лот.

Порядок реалізації арештованого майна визначено п.п. 5-7 ст. 61 ГПК України. Так, не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Арештоване та описане майно боржника виставлялося окремими лотами на електронні торги «СЕТАМ» тричі із здійсненням відповідної уцінки кожного лоту в період з листопада 2017 року по лютий 2018 року, однак треті торги не відбулися по причині відсутності допущених учасників торгів, відтак, решта майна боржника залишилася нереалізованою.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (п.6 ст. 61 Закону).

З огляду на викладене, державним виконавцем відділу ДВС листом від 12.02.2018 за №704/033-32 запропоновано сторонам зведеного виконавчого провадження №17292020 (у тому числі і стягувачу у даній справі - ПАТ «ДПЗКУ») вирішити питання про залишення за собою майна боржника згідно переліку на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідь на який Товариство для вирішення питання доцільності залишення майна боржника звернулась до органу ДВС з проханням щодо організації його (майна) огляду, який належало здійснити 21.02.2018 (лист від №130-2-21/1105).

Проте пунктом 7 статті 61 названого Закону визначено, що у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавець вчинив всі дії, передбачені законодавством, а відтак правомірно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Як зазначалось вище, порядок реалізації арештованого майна визначено п.п. 5-7 ст. 61 ГПК України. Так, не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. (п.6, 9 ст. 61 Закону).

Як вбачається з листа державного виконавця відділу ДВС від 12.02.2018 за №704/033-32, яким запропоновано сторонам зведеного виконавчого провадження №17292020 (у тому числі і стягувачу у даній справі - ПАТ «ДПЗКУ») вирішити питання про залишення за собою майна боржника згідно переліку на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець вказує вартість складових частин млина в кількості 19 найменувань в сумі 787 133,00 грн. У відповідь, на цей лист (листом від 23.02.2018 року № 130-2-21/1183) стягувач (ПАТ «ДПЗКУ») зазначає, що виконавцем невірно визначено ціну, за якою стягувачу пропонують залишити за собою нереалізоване майно. Як вказав стягувач, вірною буде вартість складових частин млина в кількості 19 найменувань, за ціною третіх електронних торгів, в сумі 393 566, 50 грн., як це передбачено законом.

У відповідь на цей лист, (листом від 28.03.2018 року № 2402/03.3-32) відділ ДВС повідомив стягувача (ПАТ «ДПЗКУ») про допущену помилку щодо ціни нереалізованого майна, зокрема, складових частин млина в кількості 19 найменувань. Правильною ціною просить вважати 393 566, 50 грн.

Доказів направлення та отримання даного листа стягувачем в матеріалах справи немає, окрім того, вже 30.03.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову від 30.03.2018 (ВП №51213476) про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4). Тобто, виконавцем листом від 28.03.2018р., виправлено суттєву помилку в пропозиції стягувачу, щодо залишення за собою нереалізованого майна, при цьому вже через два дні, 30.03.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4).

Відтак, колегія суддів, вважає, що виконавцем не було дотримано норм, передбачених статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження». А саме, виконавець не надав можливості розглянути пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна, після внесення у цю пропозицію суттєвих змін листом від 28.03.2018 року № 2402/03.3-32, яким змінено вартість складових частин млина в кількості 19 найменувань.

Вимога про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4) не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» така постанова може бути скасована лише начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі оскарження до начальника відділу рішень, дії або бездіяльність державного виконавця.

Частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 240, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.05.2018 р. у справі № 921/1105/15-г/4 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким частково задоволити скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», №130-2-21/2554 від 24.04.2018, (вх. №10186 від 26.04.2018).

4. Визнати неправомірними дії (ВП №51213476) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4).

5. Визнати незаконною постанову від 30.03.2018 (ВП №51213476) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про повернення виконавчого документу стягувачу (судового наказу №921/1105/15-г/4).

6. У задоволенні решти вимог по скарзі відмовити.

7. Стягнути з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46021, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) 1762, 00 грн. в повернення сплати судового збору, за подання апеляційної скарги.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

9. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 29.10.2018.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Хабіб М. І.