ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/8368/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Студенець В.І., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - 1- не з'явився,

-- 2- не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Ицковича Олега Марковича,

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Антонік С.Г., судді - Іванов О.Г., Вечірко І.О.)

від 25.06.2018,

за позовом фізичної особи - підприємця Ицковича Олега Марковича,

до 1) комунального підприємства "ДніпроТрансКомплекс" Дніпровської міської ради,

2) комунального підприємства "Транспортна інфраструктура" Дніпровської міської ради,

третя особа: Дніпровська міська рада,

про внесення змін до п. 9.1 договору № 0064/160517-348 від 01.06.2017,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року фізична особа-підприємець Ицкович Олег Маркович звернулась до суду з позовом про внесення змін до п. 9.1 договору передачі в платне користування об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, що належить до комунальної власності територіальної громади міста № 0064/160517-348 від 01.06.2017, укладеного між комунальним підприємством "ДніпроТрансКомплекс" Дніпровської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія ВОО № 337509 від 10.09.1998, та просив викласти його в такій редакції: "9.1. Цей договір діє з 01 червня 2017 року до 01 червня 2022 року".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", який набрав чинності з 30.12.2009, були внесені зміни в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", які передбачали, що термін договору оренди не може бути меншим, ніж 5 років, якщо орендар не пропонує менший термін. Зазначає те, що він намагався здійснити заходи щодо приведення спірного договору оренди у відповідність до вимог чинного законодавства, однак, відповідач відмовлявся від його переукладення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017 позов задоволено.

Внесено зміни до п. 9.1 договору № 0064/160517-348 від 01.06.2017 передачі в платне користування об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, укладеного між комунальним підприємством "ДніпроТрансКомплекс" Дніпровської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія ВОО № 337509 від 10.09.1998, та викладено його в такій редакції: "9.1. Цей договір діє з 01 червня 2017 року до 01 червня 2022 року".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

11.07.2018 позивач ФОП Ицкович Олег Маркович подав касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.06.2018, в якій просить вказану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції зазначає те, що ця постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Апеляційним судом було порушено п. 2 ст. 262 ГПК України, оскільки, позивач не мав можливості подати заперечення проти відкриття апеляційного провадження у цій справі; пп. "в" п. 1 ст. 282 ГПК України, адже в постанові не вказано учасником справи третю особу - Дніпропетровську міську раду. Посилається на те, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" надає орендарю право продовжити орендні правовідносини на строк до п'яти років, а тому визначення конкретного строку на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. Вказує на те, що відповідач - 1 зазначав, що 01.09.2017 підготував та направив на адресу позивача договори оренди згідно з реєстром № 0198-0204/160517, однак, такий реєстр відправки та відповідні договори не були долучені до матеріалів справи (крім того, позивач такі договори не отримував, а, навпаки, ним 30.08.2017 на адресу директора КП "ДніпроТрансКомплекс" було направлено заяву, до якої додано підписану ним додаткову угоду до договору № 0064/160517-348). Також, посилається на те, що відповідачем - 1 відповідно до Порядку передачі об'єктів благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг протягом трьох робочих днів з дня реєстрації письмової пропозиції позивача не прийнято рішення (ні про оформлення додаткової угоди до договору і про продовження терміну дії договору, ні про відмову в продовженні терміну дії договору).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду з огляду на таке.

13.03.2013 рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 105 "Про погодження передачі в оренду окремого індивідуально визначеного майна" комунальному підприємству "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради погоджено передати в оренду окреме індивідуально визначене майно - споруди зупинки міського транспорту за адресою: вул. Гопнер, 5/7 терміном до 5 років ФОП Ицковичу Олегу Марковичу.

На виконання цього рішення, 17.06.2013 між КП "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради (орендодавцем) та ФОП Ицковичем О.М. (орендарем) було укладено договір № 0024/105-13032013 Щ1 оренди окремого індивідуально-визначеного майна (окрім нерухомого), що належить до комунальної власності територіальної громади міста, а саме: зупиночний комплекс, що має місце розташування - зупинка міського транспорту по вул. Гопнер, 5/7, опора електричної мережі 558, для організації місця очікування пасажирами громадського транспорту, для розміщення торгових об'єктів з продажу продовольчих та тютюнових виробів.

Відповідно до п. п. 10.1, 10.3 договору він діє з 17.06.2013 до 16.06.2018 і може бути розірвано достроково лише за згодою сторін, шляхом оформлення додаткової угоди до цього договору.

За актом приймання-передачі комунального майна від 17.06.2013 КП "Транспортна інфраструктура" передало, а позивач прийняв об'єкт оренди - зупиночний комплекс що має місце розташування - зупинка міського транспорту по вул. Гопнер, 5/7, опора електричної мережі 558.

Судами встановлено, що 01.01.2015, 01.01.2016 між КП "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради та ФОП Ицкович О.М. були укладені договори № 00010/IЦ1, № 00013/IЦ1 про відшкодування витрат з податку на землю, згідно з якими позивач відшкодовує витрати з податку на землю під об'єктом оренди з урахуванням прибудинкової території.

01.12.2016 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 50/16, яким надано дозвіл на передачу з балансу КП "Транспортна інфроструктура" на баланс КП "Будинок вчених" об'єктів комунальної власності, згідно з додатком. В додатку під № 181 зазначено зупиночний комплекс по вул. Магдебурзького права (вул. Гопнер), 5/7 (а.с. 127-131, т. 1).

Рішенням міської ради № 88/16 від 01.12.2016 змінено найменування КП "Будинок вчених" на КП "ДніпроТрансКомплекс" (а.с. 113-114, т. 1)

Листом від 21.06.2016 позивач звернувся до голови комісії з припинення юридичних осіб КП "Транспортна інфраструктура" щодо переукладення договору оренди окремого індивідуально-визначеного майна (окрім нерухомого), що належить до комунальної власності територіальної громади міста, з іншим балансоутримувачем на новий термін у зв'язку з реорганізацією КП "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради (рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 30/6 від 13.04.2016)

У відповідь на вказаний лист, 02.12.2016 орендодавець (КП "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради) повідомив, що рішенням сесії Дніпропетровської міської ради № 50/16 від 01.12.2016 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Транспортна інфраструктура" на баланс КП "Будинок вчених" об'єктів комунальної власності" комунальне окреме індивідуально-визначене майно (окрім нерухомого), а саме: зупиночні комплекси міського транспорту передані з балансу КП "Транспортна інфраструктура" на баланс КП "Будинок вчених", а тому позивачу необхідно звернутися до 15.12.2016 за адресою: м. Дніпро, вул. Мечникова, 6, каб. 44 для розгляду питання щодо переукладання договорів оренди окремого індивідуально-визначеного майна (окрім нерухомого), що належить до комунальної власності територіальної громади міста.

26.01.2017 виконавчий комітет міської ради прийняв рішення № 21, яким визнано такими, що втратили чинність рішення виконкому міської ради (зокрема, рішення № 105 від 13.03.2013) та зобов'язано КП "Транспортна інфраструктура" вжити заходи щодо припинення договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіального громади міста, укладених на підставі рішень, які визнані такими, що втратили чинність.

31.05.2017 між КП "Транспортна інфраструктура" Дніпропетровської міської ради (орендодавцем) та ФОП Ицковичем О.М. (орендарем) укладено додаткову угоду № 2/1 до договору № 0024/105-1303201З Щ1, за умовами якої договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна (окрім нерухомого), що належить до комунальної власності територіальної громади міста № 0024/105-13032013 Щ1 від 17.06.2013, розірвано за узгодженням сторін.

За актом приймання-передачі від 31.05.2017 орендоване майно було повернуто орендодавцю.

01.06.2017 між КП "ДніпроТрансКомплекс" Дніпропетровської міської ради (балансоутримувачем) та ФОП Ицковичем О.М. (користувачем) укладено договір № 0064/160517-348 передачі в платне користування об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Відповідно до п. 1.1 цього договору, з метою ефективного використання комунального майна балансоутримувач надає користувачу зупиночний комплекс, а користувач приймає в строкове платне користування об'єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, який перебуває на балансі балансоутримувача, а саме: частину об'єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування м. Дніпро, вул. Магдебурзького права, біля будинку 5/7, площею 17,7 кв.м для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту, продажу проїзних квитків, преси тощо.

У п. 9.1 договору № 0064/160517-348 сторони погодили його термін дії з 01.06.2017 до 31.08.2017.

Пунктом 9.2 договору № 0064/160517-348 передбачено, що після закінчення терміну дії цього договору передачі в платне користування об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, користувач, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право перед іншими особами на укладення договору передачі в платне користування на новий термін.

21.06.2017 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 37/22 "Про проведення інвестиційного конкурсу з визначення юридичної особи для забезпечення встановлення та утримання зупиночних комплексів м. Дніпро з подальшим їх обслуговуванням".

15.08.2017 позивач звернувся з листом до КП "ДніпроТрансКомплекс", в якому просив пролонгувати або переукласти договір оренди, укладений 01.06.2017, на платне користування об'єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі на новий термін (а.с. 39, т. 1)

Листом № 384-ДТК від 23.08.2017 відповідач (КП "ДніпроТрансКомплекс" Дніпровської міської ради) відмовив позивачу у переукладенні договору на новий строк. Свою відмову мотивував тим, що за адресами, де знаходяться зупиночні комплекси позивача, звернувся інвестор щодо участі в інвестиційному конкурсі на проведення реконструкції (встановлення сучасних зупиночних комплексів) і договори переукладатися не будуть до моменту визначення інвестора (а.с. 40, т. 1).

30.08.2017 позивач листом направив на адресу КП "ДніпроТрансКомплекс" додаткові угоди до договорів передачі в платне користування об'єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі (зокрема, додаткову угоду до договору № 0064/160517-348, якою п. 9.1 договору викладався в такій редакції "Цей договір діє з 31 серпня 2017 року до 31 серпня 2022 року").

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що орендодавець повідомив орендаря про припинення договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії чи заперечив щодо подальшого використання позивачем нежитлового приміщення. На думку місцевого суду, позивачем було доведено той факт, що він належним чином виконував умови договору оренди та після закінчення строку його дії, за відсутності заперечень орендодавця, продовжив користуватися орендованим приміщенням і добросовісно сплачував щомісячну орендну плату. Врахувавши вказане, а також п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та намагання позивача здійснити заходи щодо приведення спірного договору оренди у відповідність до вимог чинного законодавства, дійшов висновку про наявність підстав для внесення змін до п. 9.1 договору № 0064/160517-348 від 01.06.2017.

Проте, погодитись з такими висновками місцевого господарського суду неможна з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Частиною 2 ст. 759 ЦК України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір оренди № 0024/105-13032013 Щ1 від 17.06.2013 був укладений між позивачем та КП "Транспортна інфраструктура" відповідно до вимог чинного законодавства строком на 5 років, та розірваний за згодою сторін 31.05.2017, тобто припинив свою дію.

01.06.2017 між позивачем та КП "ДніпроТрансКомплекс" укладено договір № 0064/160517-348 передачі в платне користування об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі. У цьому договорі сторони погодили строк його дії - з 01.06.2017 по 31.08.2017 (три місяці). В матеріалах справи відсутні будь-які докази непогодження позивача із строком дії договору під час його укладання.

До закінчення строку дії договору позивач звернувся до КП "ДніпроТрансКомплекс" з додатковою угодою про внесення змін до договору щодо строку його дії.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (ч. 2 ст. 652 ЦК України).

За ч. 4. вказаної статті зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази згідно з вимогами ст. 86 ГПК України (в редакції з 15.12.2017), врахувавши те, що позивачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України не було доведено необхідних умов для зміни договору в цьому випадку, апеляційний суд правомірно відмовив у задоволенні цього позову та скасував рішення місцевого господарського суду.

Також, апеляційним судом було правомірно зазначено, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", яким визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, необхідно вважати продовженим до п'яти років з дня укладання, якщо орендар не пропонує менший термін, не є підставою для внесення змін до договору № 0064/160517-348 в цьому випадку, оскільки, цей Закон стосується договорів, укладених до набрання чинності цим законом, тобто укладених до 30.12.2009, а договір, в який позивач просить внести зміни, укладений 01.06.2017.

Отже, постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні позову є законною і обґрунтованою.

Щодо доводів позивача про те, що судом апеляційної інстанції було порушено п. 2 ст. 262 ГПК України, то необхідно зазначити, що вказаною статтею передбачено саме право учасника справи подати заперечення проти відкриття апеляційного провадження. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем - 1 на адресу позивача надсилались копії апеляційної скарги та уточненої апеляційної скарги, про що свідчить опис вкладення у цінний лист (а.с. 208, 256 т. 1), на які відповідачем були подані відзиви (а.с. 223-227, 257-262 т. 1). Тобто позивач був обізнаний про наявність поданої відповідачем -1 апеляційної скарги і не був позбавлений права до відкриття апеляційного провадження у цій справі подати відповідні заперечення.

Також ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 27.04.2018 КП "ДніпроТрансКомплекс" Дніпропетровської міської ради було відновлено строк на оскарження рішення місцевого суду у цій справі у зв'язку із тим, що причини пропуску відповідачем - 1 такого строку визнано судом апеляційної інстанції поважними, про що було зазначено у цій ухвалі. В силу ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не може здійснювати переоцінку поважності чи неповажності причин неподання КП "ДніпроТрансКомплекс" апеляційної скарги в строк, встановлений законом, в цьому випадку.

Щодо аргументів позивача про те, що судом апеляційної інстанції в постанові не вказано третю особу - Дніпропетровську міську раду, чим порушено пп. "в" п. 1 ст. 282 ГПК України (в редакції з 15.12.2017), то помилкове незазначення апеляційним судом у вступній частині третьої особи - Дніпровську міську раду не призвело до ухвалення незаконної постанови у справі і згідно з ч. 2 ст. 311 ГПК України (в редакції з 15.12.2017) не є підставою для її скасування, а може бути підставою для виправлення описки згідно з ч. 1 ст. 243 ГПК України (в редакції з 15.12.2017).

Апеляційним судом було прийнято постанову відповідно до норм матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, що відповідає ст. 236 ГПК України. Незгода позивача із постановою апеляційного суду не свідчить про неправильне застосування цим судом норм матеріального права.

Також, апеляційним судом згідно з вимогами ст. 86 ГПК України (в редакції з 15.12.2017) були ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази і їм надана належна оцінка.

За ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника у касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Верховного Суду, враховуючи вимоги ст. 300 ГПК України.

Оскільки, підстав для скасування постанови апеляційного суду немає, то судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Ицковича Олега Марковича залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 червня 2018 року у справі за № 904/8368/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді В. Студенець

І.Ткач