ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2018 р. Справа № 924/688/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Маєвській Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог Капітал" м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар"с. Мокіївці Шепетівського району, Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталонмолпродукт" м. Київ

про визнання недійсним з моменту укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги №ФП-02 від 03.02.2014р., зі змінами та доповненнями

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: ОСОБА_1 - адвокат

від відповідача 2: ОСОБА_2 представник за довіреність № б/н від 02.04.2018р.

Рішення приймається 29.10.2018р., оскільки в судовому засіданні 25.10.2018р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні згідно ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог Капітал" м. Київ звернулось до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" с. Мокіївці Шепетівського району, Хмельницької області та до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталонмолпродукт" м. Київ, згідно якого просить визнати недійсним з моменту укладання договір про надання поворотної фінансової допомоги № ФП-02 від 03.02.2014р., зі змінами та доповненнями. В обґрунтування позовних вимог вказує, що генеральний директор ТОВ "Подільський господар" ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для підписання спірного договору та додатків до нього. Вказує, що з огляду на те, що ТОВ "Сварог Капітал" є учасником ТОВ "Подільський господар" із часткою в статутному капіталі 1,00%, укладення спірного договору зачіпає його права та інтереси. Крім того, зазначає, що строк позовної давності в даному випадку розпочався 11.05.2018р. - день оприлюднення ухвали господарського суду Хмельницької області про залишення позовної заяви без руху у справі №924/309/18 за позовом ТОВ "Еталонмолпродукт" до ТОВ "Подільський господар" про стягнення 14461000,00грн. заборгованості.

Відповідач (ТОВ "Еталонмолпродукт") у відзиві на позовну заяву від 20.08.2018р. вказує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсним договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Також, звертає увагу, що на момент укладення договору, а саме станом на 03.02.2014р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань були відсутні будь-які обмеження повноважень генерального директора ТОВ "Подільський господар". При цьому, станом на 13.08.2018р. такі обмеження на вчинення правочинів передбачені. Вказує, що позивачем не надано доказів, що свідчили б про недобросовісність поведінки ТОВ "Еталонмолпродукт" та про його обізнаність про наявність будь-яких обмежень генерального директора.

Щодо відсутності погодження договору загальними зборами учасників ТОВ "Подільський господар" зазначає, що у разі, якщо правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 ЦК України). Відтак, відповідач вказує, що на виконання умов спірного договору сторони вчинили ряд юридично значимих дій, зокрема було надано кошти поворотної фінансової допомоги, ТОВ "Подільський господар" частково повернув їх, що підтверджується платіжними дорученнями. Крім того, схвалення першим відповідачем спірного договору підтверджується і тим, що повернення коштів відбувалося і при генеральному директору ОСОБА_3, так і в подальшому, генеральним директором ОСОБА_4, який був призначений на посаду генерального директора 07.04.2015р. Звертає увагу, що затверджуючи річні результати діяльності ТОВ "Подільський господар" за 2014р., позивачем було схвалено укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 03.02.2014р.

Щодо початку перебігу позовної давності, другий відповідач зазначає, що він починається із дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та встановлений тривалістю у три роки. Приймаючи до уваги, що позивач міг дізнатися про укладення спірного договору при затвердженні річної фінансової звітності ТОВ "Подільський господар" до 01.03.2015р., позивач мав право звернутися з позовною заявою про визнання договору недійсним з моменту його укладення. Враховуючи, що позивач подав позовну заяву у серпні 2018р., другий відповідач звертає увагу, на те, що ним пропущено строк позовної давності та просить застосувати наслідки такого пропуску.

Відповідач (ТОВ "Подільський господар") відзиву на позов не подав, в судових засіданнях, в усних поясненнях, позовні вимоги ТОВ "Сварог Капітал" визнає в повному обсязі.

Відповідачем (ТОВ "Еталонмолпродукт"), 18.09.2018р., також заявлено було клопотання про витребування з Славутської обєднаної Державної податкової Інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Головного управління статистики у Хмельницькій області, управління статистики у Шепетівському районі Хмельницької області фінансової звітності про результати діяльності ТОВ "Подільський господар" за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, 20017р., баланс Товариства за вказані роки; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за вказані роки.

Розглядаючи дане клопотання судом враховується, що відповідно до ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки клопотання про витребування доказів подано з пропуском строку визначеного статтею 80 ГПК України, без обгрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від особи яка подає дане клопотання, клопотання відповідача (ТОВ „Еталонмолпродукт) про витребування доказів залишається судом без задоволення.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, в заяві від 23.10.2018р. просить проводити розгляд справи відсутності представника позивача. Зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступне:

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 13.08.2018р., станом на 13.08.2018р., керівником юридичної особи - ТОВ "Подільський господар" вказано ОСОБА_4 ОСОБА_2 містить інформацію щодо обмеження керівника на вчинення правочинів згідно статуту товариства.

Крім того, матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 13.08.2018р., сформованого станом на 03.02.2014р., згідно якого керівником ТОВ "Подільський господар" зазначено ОСОБА_3

Рішенням Загальних зборів Учасників (Протокол №1 від 18.01.2013р.) затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" (в новій редакції).

У відповідності до п. 7.1 Статуту вищим органом управління товариства є Загальні збори Учасників. Загальні збори Учасників правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства.

До компетенції загальних зборів учасників належить вирішення питань з діяльності товариства, зокрема: затвердження річних результатів діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів та висновків ревізійної комісії (підп. "д" п. 7.2 Статуту); погодження (попереднє) укладення генеральним директором/іншими членами дирекції - у випадку надання останніми таких повноважень (директором) господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00грн., або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв) незалежно від сум цих угод (підп. "м" п.7.2 Статуту).

Пунктом 7.12 Статуту визначено, що дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників. Дирекція (директор) підзвітна Загальним зборам Учасників і організовує виконання їх рішень.

Контроль за фінансово - господарською діяльністю товариства здійснює ревізійна комісія (п. 7.15 статуту).

Згідно п. 7.14 Статуту генеральний директор (директор) товариства має право: розпоряджатися майном товариства в межах, що визначені Загальними зборами учасників товариства та цим статутом; укладати угоди, контракти, договором, інші правочини які стосуються діяльності товариства, крім господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00грн., або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв) незалежно від сум цих угод, які можуть підписуватися лише за умови їх попереднього погодження з Загальними зборами учасників.

Пунктом 7.18 статуту передбачено, що річний звіт та баланс подається Загальним зборам учасників тільки з висновком ревізійної комісії та затверджується не пізніше 1 березня року, наступного за звітним.

03.02.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Еталонмолпродукт" (далі - позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" в особі генерального директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту (далі - позичальник) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №ФП-02 (далі - договір), згідно п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу у сумі 23000000,00грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму поворотної фінансової допомоги у повному розмірі на умовах, передбачених даним договором.

У відповідності до п. 1.3 договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу на строк, що починається з моменту її надходження на поточний рахунок позичальника і закінчується 31 грудня 2014р. включно.

Згідно п. 3.1 договору позичальник зобов'язаний повернути поворотну фінансову допомогу не пізніше строку, зазначеного у п.1.3 договору включно.

Договір підписано та скріплено відтиском печаток сторін.

20.03.2014р. та 01.05.2014р. між сторонами підписано додаткові угоди до договору, у відповідності до яких сторони змінили строк повернення фінансової допомоги, зазначивши його - 31.03.2014р. Крім того, доповнили договір п. 4.2, згідно якого встановили, що у разі порушення строків повернення грошової допомоги, позичальник сплачує пеню за кожний день затримки.

Додаткові угоди підписані та скріплені відтиском печаток сторін. При цьому, з боку позичальника додаткові угоди підписано генеральним директором ОСОБА_3

На виконання умов договору № ФП-02 від 03.02.2014р. ТОВ "Подільський господар" протягом 2014р. - 2017р., а також у 2018р. здійснював повернення фінансової допомоги що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками ТОВ "Еталонмолпродукт".

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (ТОВ "Сварог Капітал") звернувся з позовом до суду в якому просить визнати недійсним договір укладений між ТОВ "Еталонмолпродукт" та ТОВ "Подільський господар" обгрунтовуючи порушення свого права тим, що ТОВ "Сварог Капітал" є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" із часткою в статутному капіталі 1,00 % (один відсоток), що в грошовому еквіваленті становить 205 грн.

Судом враховується, що учасник товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушення його корпоративних прав (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 3-207гс14 та від 01.07.2015 у справі № 3-327гс15).

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 у справі за конституційними поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що законодавство України статті 110, 112, 113 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 28 Господарського процесуального кодексу України та інші) не виключає й можливості звернення акціонера до суду за захистом охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, учасником якого він є, але за належно оформленим уповноваженням цього товариства або якщо таке право надається йому статутом останнього.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні також зазначив, що у більшості випадків легітимні інтереси акціонерного товариства (стаття 41 Закону України "Про господарські товариства") формулюються його вищими органами і захищаються в суді не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а правлінням чи іншими спеціально уповноваженими на це виконавчими органами останнього.

Отже, представництво акціонером (учасником) інтересів товариства можливе лише на засадах уповноваження акціонера (учасника) цим товариством на вчинення такого представництва.

Доказів уповноваження позивача та третьої особи на вчинення представництва від імені ТОВ „Подільський господар» - суду не надано.

Згідно зі ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вбачається з умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФП-02 від 03 лютого 2014 року, Позивач не є стороною спірного договору.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з : товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства.

Позивачем не зазначено в позові, яким саме чином укладення спірного правочину порушує його корпоративні права, не доведено, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку Відповідачів.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», залишає його оціночним. Тому заінтересованою особою може виступати будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до Суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення абомають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти засновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення його прав та в чому, ці порушення полягають з боку Відповідачів щодо укладення спірного договору. Докази, які б спростовували вище встановлені обставини, позивачем не надано.

З врахуванням наведеного, в задоволенні позову ТОВ "Сварог Капітал" про визнання недійсним договору укладеного між ТОВ "Еталонмолпродукт" та ТОВ "Подільський господар" належить відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Щодо підстав недійсності укладеного договору на які посилається позивач в позовній заяві суд зазначає, що у відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України. Так, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог вказує, що договір про надання поворотної фінансової допомоги № ФП-02 від 03.02.2014р. та додаткові угоди до нього з боку ТОВ "Подільський господар" було укладено директором ОСОБА_3, який на час укладення договору не мав таких повноважень, оскільки згідно п. 7.2 та 7.14 Статуту товариства, укладення договорів на суму, що перевищує 5000000,00 грн., потребують попереднього погодження із загальними зборами учасників товариства.

Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За приписами статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (частина 1 статті 238 Цивільного кодексу України).

Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно п. 7.14 Статуту генеральний директор має право укладати угоди, контракти, договори, інші правочини які стосуються діяльності товариства, крім господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00грн. Крім того, п.7.2 Статуту до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено, зокрема погодження укладення генеральним директором господарських договорів, що перевищує 5000000,00грн.

Як зазначено в п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", саме лише порушення обов'язку діяти в межах повноважень не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12/3-59гс14, статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи).

Отже, підставою для недійсності правочину може бути доведеність юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і є також загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви Ради Європейських Співтовариств від 9 березня 1968 р. (68/151/ЄЕС) (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №910/22402/13 від 04.03.2015 року).

Загалом, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому, частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Загалом, контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, зокрема, якщо про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи (аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року у справі №907/24/16).

Як вбачається із витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 03.02.2014р. (дата підписання спірного договору) ОСОБА_3 зазначений керівником ТОВ "Подільський господар" та відомості про наявність у нього обмежень щодо представництва від імені юридичної особи відсутні.

Крім того, у договорі про надання поворотної фінансової допомоги №ФП-02 від 03.02.2014р. та додаткових угодах до нього зазначено, що від імені ТОВ "Подільський господар" договір укладає директор, що діє на підставі статуту.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, позивач не довів належними та допустимими доказами що ТОВ "Еталонмолпродукт" знав або повинен був знати про наявність обмежень представника ТОВ "Подільський господар" на укладення оскаржуваного договору, з огляду на що у суду відсутні правові підстави для визнання спірного договору та додатків до нього недійсними.

Крім того, судом враховується, що згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

У відповідності до ч.1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Подільський господар" протягом 2014р. - 2017р., а також у 2018р. здійснював повернення фінансової допомоги за спірним договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками ТОВ "Еталонмолпродукт".

Таким чином, дії ТОВ "Подільський господар" з виконання спірного договору (часткове повернення коштів) вказують на його подальше схвалення останнім, що також виключає можливість визнання недійсним спірного договору з моменту його укладення.

Крім того, ТОВ "Еталонмолпродукт" просить у даній справі застосувати строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 257, 261 ЦК України).

Згідно із п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановив, що за вимогою про визнання недійсним з моменту укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги №ФП-02 від 03.02.2014р., зі змінами та доповненнями, сплив трирічний строк позовної давності.

При цьому, судом враховується, що заява відповідача (ТОВ «Еталонмолпродукт») про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за змістом частини першої ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у звязку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті, в звязку з безпідставністю заявленого позову позивачем, тому питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог Капітал" м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" с. Мокіївці Шепетівського району, Хмельницької області, до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталонмолпродукт" м. Київ про визнання недійсним з моменту укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги №ФП-02 від 03.02.2014р., зі змінами та доповненнями, який укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" с. Мокіївці Шепетівського району, Хмельницької області та товариством з обмеженою відповідальністю "Еталонмолпродукт" м. Київ відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.11.2018р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 5 прим. :1 - до справи, 2 - позивачу (01032, м. Київ, вул. Саксаганського,115-А), 3,4 - відповідачу 1 (30440, с. Мокіївці, Шепетівського р-ну, Хмельницької обл., та 30403, м. Шепетівка, Хмельницької обл., вул. Титова,1А), 5 - відповідачу 2 (01011, м. Київ, вул. Лєскова,9) Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.