Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/539/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі Ярощук О.П., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова"

про стягнення заборгованості в сумі 270 376,75 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3; ОСОБА_4.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 25 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року та з 8 жовтня 2018 року по 23 жовтня 2018 року.

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 35,37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (надалі Позивач, ТОВ "Лотівка Еліт") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (надалі Відповідач, ТОВ СП "Імені Воловікова") в якому просить суд стягнути з останнього 270 376,75 грн., з яких 202 078,80 грн. основного боргу, 12 792,58 грн. 3% річних та 55 505,37 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що на підставі Договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. він поставив Відповідачу мелясу (товар) на загальну суму 594 000,00 грн. В свою чергу Відповідач, згідно акту Повернення постачальнику № 3 від 21.04.2017 р., здійснив часткове повернення товару у кількості 197 940,00 кг на загальну суму 391 921,20 грн. Проте вартість отриманого товару Відповідачем не сплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 202 078,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

До Господарського суду Рівненської області від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти вимог Позивача з огляду на наступне.

28.08.2018 року між Відповідачем та ТОВ "Дельта-Інжиніринг" укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за № 4-ВЛ, згідно якого ТОВ "Дельта-Інжиніринг" передало Відповідачу належне йому право вимоги до Позивача згідно із договорами № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок), № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 (дві тисячі сімдесят одна гривня 81 копійка). Про відступлення права вимоги Позивача було повідомлено листом № 97 від 30.08.2018 р. Оскільки строк виконання зобов'язання за Договором поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. настав, Відповідач, керуючись ст.ст. 601, 603 Цивільного кодексу України, надіслав Позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням №700 від 30.08.2018 р. Згідно заяви про припинення зобов'язання зарахуванням № 700 від 30.08.2018 р. Відповідач повідомив Позивача про припинення зобов'язання щодо сплати ним для Позивача боргу в сумі 616 870,23 грн. (шістсот шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 23 копійки) по Договору № 20/07-17/СЛ від 20.07.2017 р., 202 078,80 грн. (двісті дві тисячі сімдесят вісім гривень 80 копійок) по Договору № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., 678 944,89 грн. (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 89 копійок) по Договору 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. внаслідок зарахування боргу Позивача в сумі 1 497 893,92 грн. (один мільйон чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 92 копійки) по договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р. Таким чином, на думку Відповідача, станом на даний час у Відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед Позивачем по Договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. Тому, Відповідач вважає, що між Відповідачем та Позивачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, а, отже, між Позивачем та Відповідачем відсутній предмет спору. Відтак, враховуючи вищевказане, Відповідач просить суд закрити провадження у справі № 918/541/18 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" про стягнення грошових коштів в сумі 270 376,75 грн..

Представник Позивача в судовому засіданні 23.10.2018 року позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представники Відповідача в судовому засіданні 23.10.2018 року заперечили проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

30.12.2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (Покупець) було укладено Договір поставки № 30/12-2016/2 (далі - Договір) за умовами якого Постачальник зобов'язаний у порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність Покупця мелясу (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах визначених цим Договором (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. - п. 2.4. Договору, одиниця виміру кількості товару: тонна. Загальна кількість Товару, що підлягає передачі, становить 300,000 (триста тонн) тонн +/-5%. Ціна однієї тони Товару складає 1 980,00 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят грн., 00 коп.) гривень в т.ч. ПДВ. Загальна вартість Товару складає 594 000,00 (п'ятсот дев'яносто чотири тисячі грн., 00 коп.) гривень +/-5% в т. ч. ПДВ.

Згідно з п.п. 3.2 - 3.3. Договору сторони визначили, що термін передачі Товару до 28.02.2017 року. Моментом передачі партії Товару вважається дата підписання видаткової накладної.

Пунктом 5.2. Договору сторони передбачили, що датою оплати товару вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до "31" березня 2017 року. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності, у тому числі неустойки, за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 9.2. Договору).

Матеріалами справи встановлено, що Позивач на виконання Договору здійснив поставку товару (меляси), а Відповідач отримав товар згідно видаткової накладної № 1075 від 30.12.2016 р. на суму 594 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, Відповідачем було здійснено часткове повернення товару (меляси) Позивачу на суму 391 921,20 грн., що підтверджується накладною Повернення постачальнику № 3 від 21.04.2017 року.

Відтак, сума основного боргу Відповідача складає 202 078 грн. 80 коп.

Позивачем листом на адресу Відповідача була надіслана претензія вих. № 103-ЛЕ від 16.04.2018 року з вимогою погасити заборгованість, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Проте, 28.08.2018 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Дельта - Інжиніринг" (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сількогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (Новий кредитор) укладено Договір № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір № 4-ВЛ), за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає) належне йому право вимоги на загальну суму 1 497 893,92 (один мільйон чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 92 копійки) згідно із договорами: № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок) № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 (дві тисячі сімдесят одна гривня 81 копійка), укладеними між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Боржник) і Первісним кредитором, а Новий кредитор на умовах цього Договору приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основними Договорами (п.1.1. Договору № 4-ВЛ).

Відповідачем надано суду лист ТОВ "Дельта - Інжиніринг" № 97 від 30.08.2018 року, відповідно до якого останній повідомив ТОВ "Лотівка Еліт" про відступлення, на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 року, на користь ТОВ СП "Імені Воловікова" права вимоги за укладеними з ТОВ "Лотівка Еліт" договорами № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок) № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 (дві тисячі сімдесят одна гривня 81 копійка).

Разом з тим, Відповідачем 30.08.2018 року на адресу Позивача направлено заяву, в якій ТОВ СП "Імені Воловікова" заявлено про припинення зобов'язання щодо сплати ним для ТОВ "Лотівка Еліт" боргу в сумі 616 870,23 грн. (шістсот шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 23 копійки) по Договору № 20/07-17/СЛ від 20.07.2017 р., 202 078,80 грн. (двісті дві тисячі сімдесят вісім гривень 80 копійок) по Договору № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., 678 944,89 грн. (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 89 копійок) по Договору № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. внаслідок зарахування боргу ТОВ "Лотівка Еліт" в сумі 1 497 893,92 грн. (один мільйон чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 92 копійки) по Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином з моменту прийняття товару за видатковою накладною №1075 від 30.12.2016 р. та прийняття товаророзпорядчих документів на нього у Відповідача виникло зобов'язання по оплаті вартості такого товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 601 ЦК Украни визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ).

Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 602 ЦК україни).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Згідно зі ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом

Як вбачається з матеріалів справи, правомірність Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р., Позивачем у встановленому законом порядку не спростована (не доведена його нікчемність або недійсність у судовому порядку).

На підставі Акту від 28 серпня 2018 року приймання-передачі документів згідно договору №4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28 серпня 2018 року Первісним кредитором передано, а Новим кредитором отримано: договір про надання послуг № 19-15/НП від 01.07.2014р.; акт виконаних робіт № 58 від 28.02.2017р.; акт виконаних робіт № 73 від 06.03.2017р.; акт виконаних робіт № 76 від 31.03.2017р.; договір на здійснення авторського нагляду № 57-А від 01.04.2013р.; акт виконаних робіт № 646 від 27.12.2016р.; акт виконаних робіт № 52 від 31.01.2017р.; акт виконаних робіт № 3 від 06.03.2017р.; акт виконаних робіт № 11 від 31.03.2017р.; акт виконаних робіт № 6 від 28.02.2017р.; акт виконаних робіт № 7 від 31.01.2017р.; акт виконаних робіт № 8 від 27.12.2016р..

За таких обставин, враховуючи те, що ТОВ СП "Імені Воловікова" доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов'язання за Договором поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р., то, відповідно позовні вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" в частині стягнення основного боргу в сумі 202 078,80 грн. не підлягає задоволенню.

Стосовно тверджень Відповідача щодо відсутності припинення зобов'язання зарахуванням однорідних вимог, так як ТОВ "Дельта - Інжиніринг" за Договором № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р. відступило право вимоги за різними договорами за відсутності з боку ТОВ СП "Імені Воловікова" юридичних підстав (без відповідної ліцензії на виконання робіт) виконувати функції ТОВ "Дельта - Інжиніринг", то останні не приймаються судом, оскільки, відповідно до Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р. ТОВ "Дельта - Інжиніринг" передано ТОВ СП "Імені Воловікова" право грошової вимоги на суму 1 497 893,92 грн., а не право на виконання робіт, для здійснення яких необхідна ліцензія.

Посилання Позивача на те, що Договором № 57-А від 01.04.2013р. на здійснення авторського нагляду, а саме п. 8.6 встановлено обмеження права сторін передавати права та обов'язки за цим Договором третім особам без письмової згоди іншої сторони приймається судом до уваги. Однак суд зазначає, що на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 року на користь ТОВ СП "Імені Воловікова" уступлено права вимоги за укладеним ТОВ "Дельта-Інжиніринг" з ТОВ "Лотівка Еліт" договором № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок). В той же час Відповідач направив Позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням за Договором поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2006р. в сумі 202 078 грн. 80 коп., що повністю покривається отриманим Відповідачем правом вимоги за Договором №19-15/НП про надання послуг від 01 липня 2014 року. Доказів про припинення зобов'язання зарахуванням на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 року за іншими договорами між Позивачем та Відповідачем, сторонами суду надано не було.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача 12 792,58 грн. 3 % річних та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, судом зазначається наступне.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п. 1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

На підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу 12 792,58 грн. 3 % річних за період прострочення з 31.12.2016 р. по 05.07.2018 р. та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з січня 2017 р. по травень 2018 р.

Враховуючи, що Відповідач прострочив виконання зобов'язання відповідно до Договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. до припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р., суд, здійснивши перерахунок нарахованих Позивачем сум 3 % річних та інфляційних дійшов висновку, що наданий Позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача 3 % річних у розмірі 12 792,58 грн. за період прострочення з 31.12.2016 р. по 05.07.2018 р. та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з січня 2017 р. по травень 2018 р.. є законними та обґрунтованими, Відповідачем не спростованими, підтвердженими матеріалами справи, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що Позивач довів несвоєчасність виконання грошових зобов'язань зі сторони Відповідача згідно Договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., а Відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. В той же час суд зазначає, що Позивач не довів належними та допустимими доказами наявності зі сторони Відповідача невиконання зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару за видатковою накладною № 1075 від 30.12.2016 р., і, відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (35433, Рівненська область, Гощанський район, село Горбаків, вул. Шкільна, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, село Лотівка, вул. Центральна, буд. 1, корпус Б, ) 3 % річних в сумі 12 792,58 грн. (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто дві гривні 58 коп.); інфляційних в сумі 55 505,37 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот п'ять гривень 37 коп.) та судового збору в сумі 1 024,47 грн. (одну тисячу двадцять чотири гривні 47 коп.).

3. В решті позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" відмовити в задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02 листопада 2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.