У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

29 жовтня 2018 року

м. Чернігів

справа № 927/784/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Чернігівської обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі»

14005, м. Чернігів, просп. Миру, 49 – а

До 1: Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради

14000, м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 39

2. Управління комунального майна Чернігівської обласної ради

14000, м. Чернігів, просп. Миру, 43

про припинення порушення законодавства України про колективні договори, захист порушених, невизнаних прав та законних інтересів профспілок

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Чернігівської обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» до Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради та Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про припинення порушення законодавства України про колективні договори, захист порушених, невизнаних прав та законних інтересів профспілок згідно якої позивач просить:

- зобов’язати Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради розпочати процедуру укладання Колективного договору на основі чинного законодавства у відповідності до ст. ст. 1 – 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», з дотриманням порядку визначеного ст. ст. 10 – 14 Закону України «Про колективні договори і угоди»;

- зобов’язати Управління комунального майна Чернігівської обласної ради забезпечити виконання норм Закону України «Про колективні договори і угоди» в комунальних підприємствах, установах, організаціях, які користуються комунальним майном на правах господарського відання, відповідно до зобов’язань обласної ради в межах Територіальної угоди, діючого законодавства, зокрема ст. ст. 24, 78 Господарського кодексу України.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що колективні договори КП «Чернігівоблагроліс» і відповідно договори його дочірніх підприємств укладались з порушенням ст. ст. 1 – 4 Закону України «Про колективні договори і угоди». У той же час, діючий Колективний договір КП «Чернігівоблагроліс» порушує вимоги Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди».

Вказані системні порушення стали можливими, в тому числі, внаслідок неналежного виконання своїх обов’язків представником власника – органу, до сфери управління якого входить КП «Чернігівоблагроліс», її уповноваженого органу щодо забезпечення реалізації повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню майном спільної власності – Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради.

Згідно п. п. 1, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв’язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов’язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці;

інші справи у спорах між суб’єктами господарювання.

За змістом ст. ст. 3, 55 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, господарський спір підвідомчий господарському суду за наступних умов: учасники спору є суб’єктами господарювання; між ними виникли господарські відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, тобто спір має господарський характер.

У відповідності з статтею 4 Господарського кодексу України, не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, трудові відносини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійна спілка (профспілка) – добровільна неприбуткова громадська організація, що об’єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки – добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально – економічних прав та інтересів членів профспілки (стаття 2 зазначеного Закону).

Згідно ст. 10 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально – економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

З огляду на викладені положення законодавства, враховуючи суть спору, який виник із колективного договору, суд дійшов висновку, що Колективний договір КП «Чернігівоблагроліс» господарські відносини між суб’єктами господарювання не регулює, а спрямований на регулювання трудових і соціально – економічних відносин між роботодавцем і працівниками.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017р. по справі № 3-115гс17.

Оскільки спірні правовідносини не мають характеру господарських, суд вважає, що цей спір не підвідомчий господарському суду, тому у відкритті провадження має бути відмовлено.

У відповідності з п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз’яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За змістом ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», колективний трудовий спір (конфлікт) – це розбіжності, що виникли між сторонами соціально – трудових відносин, щодо:

а) встановлення нових або зміни існуючих соціально – економічних умов праці та виробничого побуту;

б) укладення чи зміни колективного договору, угоди;

в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень;

г) невиконання вимог законодавства про працю.

Цим Законом окремо встановлено особливу процедуру розгляду таких розбіжностей, що виникли між сторонами соціально – трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно – третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Зокрема, ст. 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені ст. 9 цього Закону – трудовим арбітражем.

Можливість же судового порядку розгляду колективних трудових спорів процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів)» не передбачена, крім визначених законом випадків. Такими випадками є:

- розгляд заяви роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об'єднання організацій роботодавців про визнання страйку незаконним (ст. 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»;

- розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених ст. 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (ст. 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»);

- оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (ч. 7 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»);

- невиконання роботодавцем обов'язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (ч. 4 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Отже, колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом із питань: установлення нових або змін чинних соціально – економічних умов праці та виробничого побуту; укладення або зміни колективного договору; виконання колективного договору або його окремих положень тощо.

Оскільки при трудових конфліктах відсутнє порушення прав, а має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, то в такому разі застосовується примирно – третейський порядок їх вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у ст. ст. 23, 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», ч. 7 ст. 20, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 07.05.2009р. по справі № 6-22269св08.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 175, 233, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Чернігівської обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» до Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради та Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про припинення порушення законодавства України про колективні договори, захист порушених, невизнаних прав та законних інтересів профспілок.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Суддя                      А.С. Сидоренко