РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2018Справа № 910/7535/18

За позовом Шпака Вадима Григоровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент»

до ОСОБА_2

про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями її посадової особи

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Довжик Д.В.

від відповідача - не з'явились

В судовому засіданні 18.10.2018р., відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повний текст рішення буде складено та підписано 26.10.2018р., проте через завантаженість суду протягом відповідного періоду повне рішення було складено та підписано 05.11.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

11.06.2018р. на розгляд Господарського суду міста Києва було передано позовну заяву Шпака Вадима Григоровича про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент» 1 163 100,00 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок вчинення відповідачем правочинів на завідомо невигідних для позивача умовах шляхом відчуження належних позивачу об'єктів нерухомості, позивачу було завдано збитків у розмірі 1 163 100,00 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, проте 03.08.2018р. звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі.

Вказане клопотання мотивоване тим, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2018р. у справі №127/7798/17 було визнано недійсними договори купівлі-продажу майнових прав №207/1 від 02.11.2016р., №9 від 01.02.2017р., №10 від 01.02.2017р., укладені між ТОВ «Земельний девелопмент» та ОСОБА_4, і внаслідок цього предмет спору у справі №910/7535/18 відсутній.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предметом спору у справі №127/7798/17 є визнання договорів недійними, а предметом спору у справі №910/7535/18 є стягнення збитків, отже в суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, наслідком чого є відмова в задоволенні такого клопотання.

Ухвалою суду від 14.06.2018р. було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд даної справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.07.2018р.

Ухвалою суду від 12.07.2018р. було відкладено підготовче засідання до 07.08.2018р.

В підготовчому засіданні 07.08.2018р. було оголошено перерву до 06.09.2018р. та постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів.

В підготовчому засіданні 06.09.2018р. було оголошено перерву до 20.09.2018р.

В підготовчому засіданні 20.09.2018р. було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2018р.

В судовому засіданні 11.10.2018р. було оголошено перерву до 18.10.2018р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2018р. у справі №127/7798/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент» до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав недійсними позов задоволено повністю, визнано недійсними договори купівлі-продажу майнових прав №207/1 від 02.11.2016р., №9 від 01.02.2017р., №10 від 01.02.2017р., укладені між ТОВ «Земельний девелопмент» та ОСОБА_4.

Вказане судове рішення відповідно до положень статті 384 Цивільного процесуального кодексу України набрало законної сили 24.07.2018р. та ним було встановлено наступне:

«Відповідно до наказу №4/1 від 17 липня 2014 року директор ТОВ «Земельний Девелопмент» - ОСОБА_5 на період своєї відсутності дозволила укладати, підписувати договори купівлі-продажу, бухгалтерську звітність та первинні бухгалтерські документи виконавчому директору - головному бухгалтеру ОСОБА_2.

02 листопада 2016 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_2, яка діяла на підставі доручення, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 207/1, відповідно до умов якого, останній передаються майнові права на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира № 58, загальною площею 48,1 кв.м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає 180 000,00 грн.

Згідно з наказом №9 ОСОБА_5 на період своєї відпустки з 17 січня 2016 року по 17 лютого 2017 року поклала обов'язки директора на виконавчого директора ОСОБА_2

01 лютого 2017 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_2, яка діяла на підставі доручення, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 9. Сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира №66 загальною площею 55,5 кв.м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає 220 000,00 грн.

01 лютого 2017 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_2, яка діяла на підставі доручення, та ОСОБА_4 також було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №10, згідно з яким сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира №52 загальною площею 58,5 кв.м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає 220 000,00 грн.».

Позивач відповідно до позовної заяви вказує, що ринкова вартість відчуженого внаслідок дій відповідача майна становила 1 783 100,00 грн., в той час коли майно було відчужено за 620 000,00 грн.

Різницю між вказаними сумами (1 163 100,00 грн.) позивач вважає збитками, заподіяними діями відповідача, як посадовою особою ТОВ «Земельний девелопмент».

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст. 92 Цивільного кодексу України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Статтею 89 Господарського кодексу України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов'язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов'язків; іншими винними діями посадової особи.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставами даного позову позивачем було визначено укладення відповідачем договорів купівлі-продажу, внаслідок чого позивачу було завдано збитки.

Проте, враховуючи визнання недійсними вказаних договорів судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд вважає недоведеним позивачем завдання йому збитків внаслідок дій відповідача.

Крім того, суд вважає, що позивачем не було доведено завдання відповідачем позивачу збитків саме в розмірі суми, заявленої до стягнення, заважаючи на наступне:

На підтвердження розміру збитків позивач надав суду копію довідки ТОВ «Центр експертиз та бізнесу «Капітал-Інвест», відповідно до якої опосередкована вартості 1 кв.м. багатоповерхових новобудов на первинному ринку житлової нерухомості станом на кінець 2016 року складає - 11 000,00 грн.

Проте, вказана довідка не містить відомостей щодо вартості квадратного метра саме в будинку по вулиці Київській 164 в місті Вінниці. Також, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження кваліфікації особи (осіб), що проводили відповідне дослідження.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє позивачу у вимозі про стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.11.2018р.

Суддя О.В. Котков