номер провадження справи 17/92/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 Справа № 908/1636/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/1636/18:

за позовною заявою: концерн "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

до відповідача: фізичної особи-підприємця Костяновського Олександра Мусійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 21 164,87 грн.

У засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

17.08.18 до господарського суду Запорізької області із позовною заявою від 15.08.18 звернувся концерн "Міські теплові мережі" (далі - концерн "МТМ") до відповідача - фізичної особи-підприємця Костяновського Олександра Мусійовича (далі ФОП Костяновський О.М.) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.15 № 203925 в розмірі 21 164,87 грн., з яких: основний борг - 15 959,03 грн., інфляційні витрати (втрати) - 4 253,55 грн. та 3 % річних - 952,29 грн. Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, умовами договору, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.05 за № 2633-IV, "Правилами користування тепловою енергією", ст.ст. 1, 2, 12, 162-164, 171 ГПК України.

17.08.18 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями наведену вище позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 21.08.18 по справі № 908/1636/18 позовну заяву концерну "Міські теплові мережі" від 15.08.18 залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, який не перевищує 7 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 03.09.18 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у господарській справі № 908/1636/18 за правилами спрощеного позовного провадження та присвоєно справі номер провадження 17/92/18. Судове засідання призначено на 01.10.18.

Ухвалою від 01.10.18 судом оголошено перерву в розгляді справи до 31.10.18.

В судовому засіданні 31.10.18 оголошувалась перерва до 15 год. 00 хв. 31.10.18.

Після оголошення перерви в судовому засіданні 31.10.18 до 15 год. 00 хв. представник позивача не з'явився.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК "Оберіг".

Позивач, в особі уповноваженого представника, в судовому засіданні 01.10.18 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві за вих. від 15.08.18. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.15 № 203925 в розмірі 21 164,87 грн., з яких основний борг - 15 959,03 грн., інфляційні витрати - 4 253,55 грн. та 3 % річних - 952,29 грн.

Відповідач не направив уповноваженого представника в судові засідання, про дату, час та місце судових засідань відповідача повідомлено належним чином.

03.10.18 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 29.09.18, в якому відповідач зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності за період лютого та квітня 2015 р. Крім того, відповідач зазначив, що за березень 2017 року він сплатив на користь позивача суму заборгованості у розмірі 7 708,82 грн., що підтверджується належним чином посвідченою банківською випискою від 23.10.17 за поставлену теплову енергію за березень 2017 року.

Зазначене свідчить, що судом були вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, місце і час розгляду справи № 908/1636/18.

Відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідача належним чином повідомлено про дату, місце та час розгляду справи № 908/1636/18, враховуючи неявку в судові засідання відповідача (його представника), суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності такого учасника справи за наявними у матеріалах справи документами (доказами).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.15 між концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцяем Костяновським Олександром Мусійовичем (Споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203925, за умовами якого (п.1.1.), Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності із п. 2.1 договору, теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Підпунктом 3.2.6. п. 3.2. договору визначено, що Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно із положеннями п. 6.1. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затверджених в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадку їх відсутності - відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2.).

Пунктом 6.3. договору визначено, що підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання передачі.

Відповідно до п. 6.4. договору, Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Положеннями абз. 2 п. 6.5. договору передбачено, що споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

У відповідності до п. 6.6. договору, при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним тепловим договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди, у випадку відсутності у платіжному документі споживача у реквізиті «призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду.

Згідно із п. 6.7 договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. № 4, тел. 233-00-65, 34-44-72, документи за розрахунковий період:

- рахунок;

- акт приймання-передачі теплової енергії;

Теплопостачальна організація надає складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені відповідно до вимог податкового законодавства податкові документи на всю суму зобов'язань, що виникли не пізніше 10- ти календарних днів від дати виникнення податкових зобов'язань, згідно вимог Податкового кодексу України.

Умовами п. 6.7.1. договору передбачено, що отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі 5 днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

Пунктом 6.7.2. договору передбачено, що у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем в судовому порядку.

Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 01.12.16. Умови договору застосовуються до відносин між споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання з 01.02.15. Термін дії договору, а також його певні умови можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Пунктом 10.4. договору закріплено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулася ні одна із обставин, передбачених у п. 10.2. договору.

Судом прийнято до уваги те, що як вказує позивач, вказаний договір був автоматично пролонгований відповідно до п. 10.4. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.15 № 203925. Крім того, в установленому законом порядку він не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши надані докази суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п.п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як свідчить позовна заява позивача в цій справі, на виконання умов договору позивачем у період лютого, квітня, жовтня і листопада 2015 р. та березня 2017 р. поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 15 959,03 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказані періоди (копії яких долучені до матеріалів справи).

На підставі зазначених актів приймання-передачі теплової енергії концерном "МТМ" виставлено відповідачу рахунки на оплату відпущеної теплової енергії.

Також, позивачем зазначено, що вищевказані акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями реєстрів на відправлення рекомендованих листів із замовленням.

Споживач на адресу позивача підписаних актів приймання-передачі теплової енергії не повернув, заперечень щодо їх підписання не надав.

Згідно із п. 6.7.2. договору, зазначені вище акти приймання-передачі теплової енергії є погодженими та являються підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в них періоду теплову енергію.

Відповідно до п. 6.4. договору, Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поряд з цим, судом прийнято до уваги, що відповідачем заявлено заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності в порядку ст.ст. 256, 257, ЦК України, викладену у відзиві на позовну заяву від 29.09.18.

Розглядаючи вказану заяву суд виходив з наступного.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов'язаннях, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Так, зокрема, під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наявні матеріали цієї господарської справи свідчать, що перебіг позовної давності в частині стягнення основного боргу та штрафних санкцій у період лютий, квітень 2015 р., у спірних правовідносинах між сторонами у справі № 908/1636/18 повинен обліковуватись з дня остаточного розрахунку за договором (відповідно до п. 6.4. договору), а саме: за лютий 2015 р. - з 20.03.15, а за квітень 2015 р. - з 20.05.15 і граничною датою закінчення такого строку, в розумінні суду, є: за лютий 2015 р. - 20.03.18, а за квітень 2015 р. - 20.05.18.

За змістом ч. ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Наявні матеріали цієї справи свідчать, що позивач звернувся з цим позовом до господарського суду Запорізької області лише 17.08.18 (що підтверджується відтиском реєстраційного штампу господарського суду Запорізької області на позовній заяві за вх. № 1768/08-07/18), тобто після спливу позовної давності в частині заявлених до стягнення коштів за лютий та квітень 2015 р., про застосування якої (позовної давності) заявлено відповідачем у спорі по справі № 908/1636/18.

При цьому, позивач заяв про поновлення строку в даній частині для звернення з цим позовом суду не заявляв.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності в частині стягнення основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат за лютий, квітень 2015 р., судом відмовляється у задоволенні позову в даній частині у цій справі на підставі приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Заперечення позивача викладені у поясненні до позовної заяви від 01.10.18 щодо того, що відповідач 30.11.17 здійснив оплату за опалення згідно рахунку від 31.10.17 № 203925 та таким чином це є підставою для переривання строку позовної давності не приймаються судом та визнаються такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Відповідачем було здійснено оплату за період жовтня 2017 року відповідно до виставленого рахунку за жовтень 2017 р. та вказана оплата не має жодного відношення до виставлених рахунків за лютий та квітень 2015 року.

Крім того, розглядаючи справу по суті спору та матеріали справи судом встановлено, що позивачем також, заявлено до стягнення основний борг за поставлену теплову енергію в періоди: жовтня 2015 р. в сумі 2 849,32 грн., листопаді 2015 р. у сумі 2 539,62 грн. і березні 2017 р. у сумі 3 311,50 грн. та надано до суду акти приймання-передачі теплової енергії, в яких зазначено кількість фактично спожитої теплової енергії, тариф та суму до сплати за вказані періоди.

Однак, відповідач надав до суду банківську виписку від 23.10.17 № 345, згідно з якою ФОП Костяновський О.М. провів оплату за опалення у березні 2017 р. на загальну суму 7 708,82 грн. згідно рахунку № 203925 від 31.03.17.

Тобто, в призначенні платежу відповідачем зазначено, що оплата проводиться за березень 2017 р. з переплатою.

Згідно із п. 6.6. договору, при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним тепловим договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди, у випадку відсутності у платіжному документі споживача у реквізиті «призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума боргу в частині стягнення основного боргу за березень 2017 р. була сплачена відповідачем 23.10.17, що підтверджується банківською випискою від 23.10.17. на загальну суму 7 708,82 грн. (долучена до матеріалів справи).

Тому, судом відмовляється в задоволені позовних вимог позивача в частині основного боргу за березень 2017 р. у розмірі 3 311,50 грн.

Крім того, у зв'язку з переплатою відповідачем суми заборгованості за березень 2017р., суд вважає за необхідне, враховуючи положення п. 6.6. договору, віднести переплачену частину основного боргу на минулі (попередні) періоди заборгованості. У зв'язку з викладеним, розглянувши матеріали цієї справи, судом враховано, що у відповідача залишилась заборгованість за періоди жовтень 2015 р. в розмірі 2 849,32 грн. та листопад 2015 р. в розмірі 2 539,62 грн.

Таким чином, відповідно до п. 6.6. договору, вбачається, вказана переплата в розмірі 4 397,32 грн. має бути зарахована за минулі періоди в частині основного боргу, а саме за жовтень 2015 р. в сумі 2 849,32 грн. та частину боргу за листопад 2015 р. у розмірі 1 548,00 грн.

Отже, у відповідача залишається часткова сума основного боргу лише за період листопада 2015 р. у розмірі 991,62 грн.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за спожиту теплову енергію за період листопада 2015 р. здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за вказаний період в сумі 991,62 грн.

Факт наявності заборгованості за період листопада 2015 р. у розмірі 991,62 грн. підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання. Зобов'язання відповідача оплатити надані послуги не припинено.

Враховуючи те, що станом на час розгляду спору в суді зобов'язання відповідача оплатити спожиту у період листопада 2015 р. теплову енергію не припинено, відповідач оплату спожитої теплової енергії суду не довів, будь-яких претензій щодо виконання позивачем договору та щодо виставлених позивачем актів приймання-передачі і рахунків за спірний період не пред'явив, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 991,62 грн. за період листопада 2015 р. обґрунтованими, заснованими на законі і договорі та такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позову щодо основної суми заборгованості за вказані періоди судом відмовляється через недоведеність.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 952,29 грн. та 4 253,55 грн. інфляційних втрат за спірний період прострочення.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 952,29 грн. (розрахунок міститься в матеріалах цієї справи).

Судом враховано, що при вирішенні цієї справи по суті спору ним застосовано строк позовної давності до стягнення боргу за періоди лютий та квітень 2015 р., а також те, що відповідачем 23.10.17 було проведено розрахунок за березень 2017р., за жовтень та частково за листопад 2017 р.

З огляду на викладене, судом перевірено нарахування 3 % річних за періоди з жовтня по листопад 2016 р., а саме:

- в період нарахування 3 % річних з 20.11.15 по 22.10.17 включно на суму заборгованості у розмірі 2 849,32 грн. за жовтень 2015 року, 3 % річних повинні становити 164,40 грн.;

- в період нарахування 3 % річних з 22.12.15 по 22.10.17 включно на суму заборгованості у розмірі 2 539,62 грн. за листопад 2015 рік, 3 % річних повинні становити 139,85 грн. Однак, позивачем не було враховано та застосовано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України (не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день) та нараховано відповідачу 3 % річних з 20.11.15;

- в період нарахування 3 % річних з 23.10.17 по 04.12.17 включно на суму заборгованості у розмірі 991,62 грн. за листопад 2015 року, 3 % річних повинні становити 3,50 грн.

- в період нарахування 3 % річних з 20.04.17 по 22.10.17 включно на суму заборгованості у розмірі 3 311,50 грн. за березень 2017 року, 3 % річних повинні становити 50,63 грн.

Позивачем не враховано того, що відповідачем 23.10.17 було сплачено суму основного боргу за поставлену теплову енергію в період за березень 2017 р., а також за жовтень 2015 р. та частково за листопад 2015 р.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню в сумі 358,38 грн. В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних відхиляються судом через необґрунтованість.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 4 253,55 грн. індексу інфляції (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Судом враховано, що при вирішенні цієї справи по суті спору ним застосовано строк позовної давності до стягнення боргу за періоди лютий та квітень 2015 р., а також те, що відповідачем 23.10.17 було проведено розрахунок за березень 2017р., за жовтень та частково за листопад 2017 р.

З огляду на викладене, судом перевірено нарахування інфляційних втрат за спірний період, а саме:

- в період нарахування інфляційних втрат з грудня 2015 р. по жовтень 2017 р. включно на суму заборгованості у розмірі 2 849,32 грн. за жовтень 2015 року, інфляційні втрати повинні становити 746,65 грн.;

- в період нарахування інфляційних втрат з січня 2016 р. по жовтень 2017 р. включно на суму заборгованості у розмірі 2 569,62 грн. за листопад 2015 року, інфляційні втрати повинні становити 650,82 грн.;

- в період нарахування інфляційних втрат з травня 2017 р. по жовтень 2017 р. включно на суму заборгованості у розмірі 3 311,50 грн. за березень 2017 року, інфляційні втрати повинні становити 210,11 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 1 607,58 грн. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляються судом через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 129, 202, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Костяновського Олександра Мусійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) - 991 (дев'ятсот дев'яносто одну) грн. 62 коп. основного боргу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Костяновського Олександра Мусійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, , п/р № 1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) - 1 607 (одну тисячу шістсот сім) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 358 (триста п'ятдесят вісім) грн. 38 коп. 3 % річних та 246 (двісті сорок шість) грн. 22 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.11.18

Суддя В.Л. Корсун