УХВАЛА

м. Київ

26.10.2018Справа № 910/14261/18

Господарський суд міста Києва у складі Пукшин Л.Г., розглянувши заяву Українського союзу об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення

про забезпечення позову

у справі за позовом Український союз об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення (04107, м. Київ, вул. Пугачова, 17)

до Приватного нотаріуса Василенко Олега Анатолійовича (АДРЕСА_1)

Товариства з обмеженою відповідністю «ТІСО» (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72)

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності

За участю сторін: без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Український союз об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Василенко Олега Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідністю «ТІСО» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, рішень про внесення змін до Реєстру та скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

24.10.2018 до господарського суду разом з позовною заявою надійшла заява Українського союзу об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - нежитлової будівлі літерою «Д», загальною площею 22,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування заяви, позивач зазначає, що спірне рішення про державну реєстрацію прав власності надає змогу відповідачу-2 вільно користуватися та розпоряджатися будівлею трансформаторної підстанції на власний розсуд, та відчужувати його, а також надає змогу Київські міській раді та його структурним управлінням і підрозділам прийняти рішення про передачу земельної ділянки у оренду відповідача-2, а тому існує зв'язок між одним із заходів до забезпечення позову та предметом позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявник вказує одну із підстав заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна - можливість ухвалення суб'єктом владних повноважень рішення щодо передачі земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна відповідачу-2.

Суд відзначає, що сама можливість ухвалення такого рішення суб'єктом владних повноважень не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а також і не є підставою вважати, що у разі задоволення позову відповідачі не виконуватимуть рішення суду у даній справі. Так, посилання заявника на потенційну можливість вчинення відповідних дій третіми особами не підтверджена жодними належними доказами, які б підтвердили обставини щодо вчинення відповідачами чи іншими особами дій, які можуть призвести до не виконання відповідних зобов'язань.

Таким чином, припущення заявника про неможливість виконання прийнятого в подальшому судового рішення, в разі його задоволення, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Статтею 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Українського союзу об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 26.10.2018р та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.Г. Пукшин