Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

"02" листопада 2018 р. м. Житомир Справа № 906/948/18

Господарський суд Житомирської області у складі судді Терлецької-Байдюк Н.Я.,

розглянувши позовні матеріали

Заступника військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах

держави в особі

1) Міністерства оборони України (м. Київ)

2) Військової частини НОМЕР_1 (с. Новоівницьке Андрушівський район Житомирська

область)

3) Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир (м. Житомир)

до 1) Андрушівської районної державної адміністрації (смт. Андрушівка Житомирська

область)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ЮП" (м. Коростишів

Житомирська область)

про визнання незаконним та скасування розпорядження голови райдержадміністрації,

визнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Андрушівської районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ЮП" про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Андрушівської районної державної адміністрації №30 від 22.01.2009 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" та визнання недійсним договору оренди землі № 17 від 27.03.2009, укладеного між Tовариством з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ЮП" та Андрушівською районною державною адміністрацією.

Відповідно до частини третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог заступник військового прокурора Житомирського гарнізону посилається на те, що укладення оспорюваного договору відбулось всупереч норм Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про Збройні Сили України".

Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано порушення розпорядження земельними ділянками, що не були передані Міністерством оборони України у встановленому порядку.

При цьому прокурор зазначає про те, що чинним законодавством України визначено органи, уповноважені державою здійснювати функції управління переданим Міністерством оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади): Військову частину НОМЕР_1 та КЕВ м. Житомир, які належним чином захист інтересів держави не здійснюють, у зв`язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Конституційний Суд України у справі № 3-рп/99 за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, в рішенні від 08.04.1999, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 806/1000/17).

У поданій позовній заяві прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" безпідставністю надання у користування спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони та використовується для розміщення військової частини НОМЕР_1 , яка є землекористувачем спірної земельної ділянки, заподіянням шкоди у вигляді позбавлення можливості виконувати свої завдання за призначенням, порушенні їх інтересів як безпосередніх землекористувачів, а відповідно і інтересів держави як власника спірної земельної ділянки.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Таким чином, прокурор, подаючи до суду позовну заяву, зобов`язаний відповідно до чинного законодавства України обґрунтувати: наявність підстав для представництва; нездійснення належним чином захисту інтересів держави органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Однак, подана Заступником військового прокурора Житомирського гарнізону позовна заява та додані до неї документи не містять належного обґрунтування наявності підстав для представництва.

Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир прокурор зазначає як органи, уповноважені здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, проте документального підтвердження того, що вказані особи неналежним чином здійснюють свої повноваження, суду не подано. Так, до матеріалів позовної заяви долучено лист на запит військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України щодо вивчення стану справ та підстав для вжиття представницьких заходів під час надання Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області в оренду ТОВ "Новобуд-ЮП" земельної ділянки загальною площею 10,1755га, що розташована за межами с. Новоівницьке Андрушівського району Житомирської області та до складу якої входить земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0226 площею 3,2865га, яка перебуває в користуванні КЕВ м.Житомир; лист КЕВ м. Житомир та клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з проханням вжити заходів прокурорського реагування щодо приведення у відповідність рішення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області від 22.01.2009 №30. Інших доказів бездіяльності позивачів за період дії спірного розпорядження та договору оренди прокурором не надано.

Таким чином суд відзначає, що позов прокурором подано в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир, які є юридичними особами і вправі самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, а прокурором не доведено та не надано доказів того, що вказані особи не здійснюють або неналежним чином здійснюють свої повноваження в частині захисту інтересів держави.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, зокрема, у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

З огляду на викладене та керуючись ст.162, п.4 ч.5 ст.174, ст.ст.232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Заступника військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир до Андрушівської районної державної адміністрації і Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ЮП" про визнання незаконним та скасування розпорядження голови райдержадміністрації та визнання недійсним договору оренди землі повернути заявнику.

2. Згідно ч.2 ст.235 ГПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. Ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 ГПК України.

Дата підписання ухвали: 02.11.2018

Додаток на 50 аркушах, в тому числі оригінал платіжного доручення №1281 від 18.10.2018.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Друк:
1 - в справу
2 - заявникові (рек. з повід.)