ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/17/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Пількова К.М. і Чумака Ю.Я.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах,

представник прокуратури не з`яв.,

позивач-1 - Міністерство оборони України,

представник позивача-1 - не з`яв.,

позивач-2 - квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова,

представник позивача-2 - не з`яв.,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок", представник відповідача не з`яв.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок" (далі Товариство)

на рішення господарського суду Львівської області від 28.03.2018

(суддя Козак І.Б.) та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2018

(головуючий суддя Зварич О.В., судді: Дубник О.П. і Скрипчук О.С.)

у справі № 914/17/18

за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону (далі Прокуратура) в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, - Міністерства оборони України (далі Міністерство),

квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі КЕВ м. Львова)

до Товариства

про звільнення та передання нежитлових приміщень.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про зобов`язання Товариства звільнити та передати КЕВ м. Львова нежитлові приміщення загальною площею 173,2 кв.м у буд. №1 військового містечка № 55, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

Позов обґрунтовано неповерненням Товариством даних нежитлових приміщень після закінчення терміну дії договору оренди.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.03.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2018: позов задоволено; зобов`язано Товариство звільнити та передати КЕВ м. Львова нежитлові приміщення загальною площею 173,2 кв.м у буд. №1 військового містечка №55, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22; стягнуто з Товариства на користь КЕВ м. Львова 1 600 грн. судового збору.

Рішення і постанову попередніх судових інстанцій мотивовано наявністю підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Товариство, зазначаючи про прийняття оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення господарського суду Львівської області від 28.03.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 скасувати, а справу передати на новий розгляд. Так, за доводами, наведеними в касаційній скарзі:

орендодавцем не було дотримано процедури та строків повідомлення про припинення договірних відносин відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна";

судами попередніх інстанцій було порушено частину першу статті 777 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права;

судами попередніх інстанцій не було дотримано вимог частини другої статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Прокуратура у відзиві на касаційну скаргу вважає доводи касаційної скарги безпідставними, необґрунтованими, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Прокуратура зазначає, що КЕВ м. Львова неодноразово повідомляв Товариство про припинення дії договору оренди у зв`язку з наміром використовувати майно для власних потреб та неодноразовими порушеннями орендарем своїх зобов`язань у частині своєчасної та повної сплати орендної плати; матеріали справи підтверджують відсутність будь-яких підстав для використання спірного приміщення Товариством, а також обов`язок повернути орендоване майно орендодавцю (КЕВ м. Львова).

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим і апеляційним господарськими судами у розгляді справи з`ясовано та зазначено, зокрема, таке.

01.11.2001 Будинком офіцерів Західного оперативного командування (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 4 (далі Договір оренди), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування на весь термін дії договору нежитлове приміщення будинку офіцерів площею 167 кв.м, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

Відповідно до пункту 2.1 Договору оренди вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням цього договору та акта приймання-передачі вказаного майна.

Згідно з пунктом 2.5 Договору оренди після закінчення строку дії договору майно повертається орендарем орендодавцю на підставі акта приймання-передачі, звіреного з актом приймання-передачі майна в оренду. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами такого акта.

У випадку розірвання договору оренди, закінчення дії та відмови від його продовження орендар повинен повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу (пункт 2.6 Договору оренди).

Відповідно до пункту 10.2 Договору оренди строк дії договору - 10 років з моменту його підписання.

Пунктом 10.11 Договору оренди визначено, що дія даного договору припиняється у випадку закінчення терміну дії, на який він був укладений.

Згідно з пунктом 10.4 Договору оренди у випадку, якщо від кожної із сторін за 45 діб до моменту закінчення строку дії договору не надійде письмового повідомлення до другої сторони про бажання припинити дію договору, договір вважається автоматично пролонгованим на той самий термін, на який і був підписаний.

Відповідно до акта приймання-передачі від 02.02.2002 орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення будинку офіцерів, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22, площею 167 кв.м.

У подальшому до Договору оренди неодноразово вносилися зміни та доповнення.

Згідно з додатком від 31.12.2003 № 11 до Договору оренди його сторони погодили, що названі в пункті 1.1 даного договору приміщення орендодавець передає орендарю для використання під об`єкт громадського харчування, в тому числі під кафе "Ювілейне".

Шляхом підписання додатку від 28.12.2007 №12 до Договору оренди було змінено орендодавця на КЕВ м. Львова.

01.09.2011 КЕВ м. Львова та Товариством укладено додатковий договір № 4-1/2011/КЕВ до Договору оренди, в якому пункт 1.1 Договору оренди викладено в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення площею 173,2 кв.м у будівлі №1 військового містечка №55, що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

30.06.2015 КЕВ м. Львова та Товариством укладено додатковий договір оренди №4-3/2015/КЕВ до Договору оренди, в якому погоджено строк дії останнього до 30.10.2017 включно.

Листом від 27.07.2017 № 547 начальник 58 будинку офіцерів просив КЕВ м.Львова попередити орендаря про відсутність намірів продовжувати передачу в оренду спірних приміщень після закінчення дії Договору оренди у зв`язку з необхідністю передислокації військово-історичного музею з території в/ч НОМЕР_1 на фонди будівлі 58 будинку офіцерів, в/м 55/1.

Листом від 31.07.2017 №3937 КЕВ м. Львова за підписом тво начальника КЕВ м. Львова підполковника Кульчицького Н.Ф. повідомив Товариство, що 30.10.2017 закінчується термін дії Договору оренди, а також про те, що чинність договору буде припинено внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з необхідністю використання нерухомого військового майна для потреб Збройних Сил України, та про необхідність повернення орендованого майна.

Отримавши дане повідомлення орендаря про припинення дії Договору оренди, Товариство у листі від 30.08.2017 №20 просило сприяння Міністра оборони України щодо вирішення питання подальшої оренди спірних приміщень на наступний термін.

На звернення Товариства від 29.08.2017 № 19 щодо продовження дії Договору оренди КЕВ м. Львова у листі за від 06.09.2017 наголосив, що йому було надіслано повідомлення від 31.07.2017 №3937 про припинення дії Договору оренди внаслідок закінчення строку та необхідність повернення орендованого майна. КЕВ м. Львова також попередив, що у разі неповернення майна у строк, визначений умовами даного договору (протягом 3-х робочих днів після припинення дії договору), Товариству буде нараховано неустойку.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору щодо звільнення орендованого приміщення КЕВ м.Львова надсилав відповідачу листи про припинення Договору оренди з 30.10.2017 та про необхідність повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для зобов`язання Товариства звільнити та передати КЕВ м. Львова спірне приміщення.

Відповідно до положень ЦК України:

- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759);

- якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764);

- у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна":

термін договору оренди визначається за погодженням сторін (частина перша);

у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина друга);

після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (частина третя).

Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною першою статті 27 названого Закону визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Попередніми судовими інстанціями встановлено факт належного повідомлення Товариства про припинення договірних відносин та відсутність у орендодавця волевиявлення на пролонгацію Договору оренди. Оскільки Договір оренди припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії, то існують підстави для зобов`язання Товариства звільнити та передати КЕВ м. Львова нежитлові приміщення загальною площею 173,2 кв.м у буд. №1 військового містечка №55, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

Тому з урахуванням наведених законодавчих приписів названі судові інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги даного висновку не спростовують.

Посилання скаржника на порушення його переважного права на укладення договору на новий строк спростовується тим, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Положення частини третьої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та частини першої статті 777 ЦК України передбачають можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий термін перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних з ними умов, а не автоматичного продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах.

Договір оренди було припинено у зв`язку з необхідністю використання орендованого нерухомого військового майна для потреб Збройних Сил України, про що Товариство було належним чином повідомлене. Намір КЕВ м. Львова використовувати спірне майно для потреб Збройних Сил України означає відсутність інших претендентів на отримання в оренду майна, а, отже, й відсутність переважного права у попереднього орендаря.

Крім того, оскільки у даній справі № 914/17/18 встановлено, що КЕВ м. Львова має намір використовувати спірне майно для потреб Збройних Сил України та не збирається укладати новий договір оренди з іншим орендарем, то Судом не приймається й посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 17.01.2017 у справі № 910/10663/16 та постанову Верховного Суду України від 20.04.2016 № 3-266гс16.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до заперечення обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями у повторному розгляді справи, та перегляду вже здійсненої названими судами оцінки доказів зі справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України). Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Касаційним господарським судом беруться до уваги аргументи відзиву на касаційну скаргу, що узгоджуються із законодавчими нормами та встановленими попередніми судовими інстанціями обставинами справи.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень попередніх судових інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 28.03.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 у справі № 914/17/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя К. Пільков

Суддя Ю. Чумак