ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Черкаси справа № 925/952/18 Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання ДяченкоТ.В. за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" про стягнення 16344,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 16344,94 грн. заборгованості за невиконання договору №2037/14-ТЕ(Т)-36 купівлі - продажу природного газу від 03.02.2014 року, з яких: 7725,42 грн. пені, 1060,06 грн. 3% річних та 7559, 46 грн. інфляційних.

Ухвалою від 18.09.2018 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач у засіданні позовні вимоги визнав повністю та надав заяву про визнання позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

03.02.14 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Черкаською виправною колонією Управління Держаної пенітенціарної служби в Черкаській області №62 (в подальшому найменування відповідача було змінено на державну установу Черкаська виправна колонія (№62)) (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу за №2037-ТЕ(Т)-36.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідач неналежним чином виконував зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу №2037/14-ТЕ(Т)-36 від 03.02.14., щодо здійснення своєчасного розрахунку за спожитий природний газ та посилався на приписи статей 526, 530, 612, 549, 625 ЦК України, ст. ст.193, 230, 231 ГК України.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а останній зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 302 тис. куб.м.

До умов вищевказаного договору сторонами вносилися зміни, зокрема, щодо строку дії договору; обсягу газу, що поставляється; ціни на газ, про що свідчать копії додаткових угод.

Позивач свої зобовязання за договором виконав повністю та згідно підписаних сторонами актів приймання передачі природного газу поставив відповідачу протягом січня-квітня, жовтня - грудня 2014 року природний газ на загальну суму 333048,79 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки відповідач здійснював оплату поставленого газу з порушенням строку, визначеного п. 6.1. договору, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та пені.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення на підставі умов договору купівлі-продажу природного газу, розрахунку з позивачем за поставлений газ.

Крім того, як зазначалося вище, відповідач позов визнав повністю.

Згідно ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1060 грн. 06 коп. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2. договору купівлі продажу передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В пункті 9.3. договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

В звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, позивачем було заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 7 725 грн. 42 коп. пені.

Судом встановлено, що розмір пені, інфляційних та річних нараховано вірно, а тому заявлені суми підлягають стягненню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

В звязку з тим, що відповідачем було визнано позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір повертається лише за клопотанням особи.

Отже, повернення судового збору без відповідного клопотання не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву відповідача про визнання позову.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62) (вул. Сурікова, 30, м. Черкаси, 18027, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( вул. Б. Хмельницького,6 , м. Київ, 01001, ) 1 060,06 грн. 3% річних, 7 725,42 грн. пені, 7 559,46 грн. інфляційних витрат та 881,00 (вісімсот вісімдесят одна гривня) грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 06 листопада 2018 року.

СУДДЯ К.І. Довгань