ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р. Справа № 909/449/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Зварич О.В., Мирутенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради, вих.№512 від 12 липня 2018 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року (підписане 27.06.2018 року), суддя Кобецька С.М.

у справі №909/449/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Івано-Франківської філії, м. Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради, м. Болехів, Івано-Франківська область

про стягнення 66 243,72 грн.

в с т а н о в и в :

25 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 66 243,72 грн. компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у справі №909/449/18 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії 66 243,72 грн. заборгованості.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи документально підтверджено факт понесення позивачем витрат з наданням пільг в період з січня по грудень 2017 року на послуги зв'язку споживачам, визначених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993 року, «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 року, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» від 24.03.2008 року, «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року на загальну суму 66 243,72 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем. Поряд з тим, судом першої інстанції встановлено, що позивач належним чином виконав своє зобовязання, обумовлене п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 року, стосовно щомісячного направлення відповідачу розрахунків видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у січні - грудні 2017 року (форма №2 пільга). Крім цього, суд відхилив посилання відповідача на відсутність субвенцій у 2017 році з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту щодо відшкодування пільг на телекомунікаційні послуги та відсутність договірних відносин між сторонами.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у справі №909/449/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачені видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, а також у місцевому бюджеті кошти на ці видатки не затверджені, враховуючи відсутність кошторисних призначень на надання пільг з послуг звязку, відтак, відповідач як бюджетна організація не має можливості відшкодувати витрати, повязані з наданням пільг на телекомунікаційні послуги. Крім того, наголошує, що між сторонами не існує жодних договірних відносин про відшкодування відповідних витрат. Одночасно вказує, що чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачено необхідність двостороннього помісячного звіряння інформації надання послуг конкретним пільговикам, тобто законом визначено порядок здійснення розрахунків.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2018 року (колегією суддів у складі: ОСОБА_2 (головуючий суддя), ОСОБА_3, ОСОБА_4С.) відкрито апеляційне провадження у справі №909/449/18.

Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11 вересня 2018 року.

Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року розгляд справи відкладено на 02 жовтня 2018 року.

Разом з тим, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, повязані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

В газеті «Голос України» №185 (6940) від 03 жовтня 2018 року опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018 року.

Судді Львівського апеляційного господарського суду переведені до Західного апеляційного господарського суду Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №295/2018.

Відповідно до частин 5, 7 ст.31 ГПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2018 року справу №909/449/18 розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_5 (головуючий суддя), судді: Зварич О.В. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2018 року справу №909/449/18 прийнято до провадження вказаною вище колегією суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06 листопада 2018 року.

03 вересня 2018 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих.№12/19/б від 28.08.2018 року), в якому позивач просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у справі №909/449/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання. Одночасно позивач вказував, що відповідач є самостійною юридичною особою та виступає головним розпорядником бюджетних асигнувань місцевого бюджету а також розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відтак, зобовязаний відшкодувати позивачу понесені ним витрати.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвали суду від 18.10.2018 року, які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки, явка представників сторін не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, та інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч.3 ст.63 ЗУ «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії в період з січня по грудень (включно) 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про охорону дитинства», якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, при цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ст.87, ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 вказаної Постанови (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п.3 Порядку).

Згідно з п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Відповідно до п.8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, послуг зв'язку.

Враховуючи наведені вище положення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради є розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення громадян, що проживають на території міста Болехова, а відтак, на відповідача покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з позивачем за телекомунікаційні послуги (зв'язку), надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Так, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що останнім понесено витрати з наданням пільг на послуги зв'язку споживачам, визначеним Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус», «Про охорону дитинства» на загальну суму 66 243,72 грн.

Поряд з цим, як правильно встановлено місцевим господарським судом позивач належним чином виконав свій обовязок, передбачений п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29 січня 2003 року, стосовно щомісячного направлення відповідачу розрахунків видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у період з січня по грудень 2017 року (форма №2 пільга).

Згідно з п.п.10, 11 вказаного вище Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга». Уповноважений орган щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Слід зазначити, що відповідач в порушення п.11 вищевказаного Положення, доказів в підтвердження проведення звірки інформації, що міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги, з інформацією, яка надійшла від позивача чи доказів в підтвердження виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику суду не подав, з огляду на що, суд першої інстанції правильно відхилив твердження відповідача про ненадання позивачем доказів проведення двохстороннього щомісячного звіряння інформації про надані послуги конкретним пільговикам, що необхідні для здійснення розрахунків, оскільки, пунктом 11 Положення обовязок проведення щомісячної звірки інформації щодо наданих позивачем послуг покладено саме на відповідача.

Одночасно, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача щодо відсутності у нього обов'язку компенсувати відповідні виплати без наявності відповідного бюджетного асигнування, оскільки отримання відповідачем бюджетних коштів не є подією, яка неминуче має настати, і відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року відсутність необхідних бюджетних коштів або взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена й у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446.

Згідно з ст.19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно Законами України визначаються пільги, зокрема, щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законом України «Про телекомунікації» та Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Право позивача на отримання компенсації вартості наданих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатків на ці потреби не передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг певній категорії осіб, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів. Таку ж правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №927/291/17.

Поряд з цим, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у такому випадку виникають безпосередньо із Законів України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі №910/17078/15.

Згідно з ст.509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і закону.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт надання послуг пільговим категоріям населення, при цьому, апелянт наголошує на відсутності бюджетного фінансування та як наслідок, неможливості відшкодувати позивачу витрати за надані послуги.

Згідно з ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії 66 243,72 грн. заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги за період з січня по грудень 2017 року.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у справі №909/449/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Болехівської міської ради без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №909/449/18 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 07.11.2018 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Мирутенко О.Л.