РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2018Справа № 910/13356/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/13356/17

За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах

держави в особі Київської міської ради;

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В";

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп";

3) товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест";

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та повернення

земельної ділянки.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бондарчук І.П., посвідчення № 026128 від 13.05.2014р.;

від позивача: Самелюк К.О., довіреність № 225-КМР-2975 від 16.08.2018р.;

від відповідача-1: Петровський В.В., довіреність б/н від 10.05.2017р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: Рущак В.І., довіреність б/н від 21.11.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач) до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" (надалі - відповідач-1), 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (надалі - відповідач-2) та 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (надалі - відповідач-3) про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 264,70 кв.м. по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп», посвідченого 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 8370.

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення (літ. А) площею 264,70 кв.м. по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест», посвідченого 25.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою I.A. та зареєстрований в реєстрі за № 823;

- зобов'язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 507 кв.м по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва (код ділянки 62:077:0108), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами

Під час процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000066 від 28.04.2015р. за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу встановлено, що на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, державним реєстратором КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" (далі - КП "КМБТІ") ОСОБА_9 07.07.2011р. прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ "Преско-В" права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 264,70 кв.м по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва

У подальшому, між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп" 29.12.2011р. укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі торгівельного призначення за вказаною адресою, який 29.12.2011р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 8370.

У подальшому, ТОВ "Авалон Комерц Груп" 25.07.2015р. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна відчужило вказаний об'єкт нерухомості ТОВ "Аурум Інвест", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою I.A, зареєстровано в реєстрі №823.

Однак, відповідно до листа Гребінківського районного суду Полтавської області №411/15-вих від 05.03.2015р., справа №2-366/08 розглядалась за позовом ОСОБА_10 до Рудківської сільської ради та ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, земельні ділянки та грошові вклади (рішення від 09.09.2008р.).

Отже, підстава для державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості за ТОВ "Преско-В" відсутня.

Крім того, спірний об'єкт нерухомості, на який зареєстровано право власності за ТОВ "Преско-В" є самочинним (рішення про передачу земельної ділянки по вул. Лісківській, 9б/22 (код ділянки 62:077:0108) у Деснянському районі м. Києва ТОВ "Преско-В" та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались; документи, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києві по вул. Лісківській, 9б/22 не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти не приймались; проектна документація на проведення будівельних робіт не погоджувалось та до містобудівного кадастру не вносилась).

Таким чином ТОВ "Преско-В" набуло право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості незаконно та не мало права його віджувати. Крім того, ТОВ "Преско-В" самовільно зайняв земельну ділянку по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/13356/17 та призначено розгляд справи на 21.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017р. розгляд справи відкладено на 12.10.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017р. залишено без розгляду у справі №910/13356/17 позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 264,70 кв.м по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп», посвідченого 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 8370.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017р. зупинено провадження у справі №910/13356/17 до вирішення справи №910/18115/15.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2018р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2018р., залишено в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2017р. щодо залишення без розгляду у справі №910/13356/17 позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р.

Водночас, постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2018р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2018р., скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2017р. щодо зупинення провадження у справі №910/13356/17.

Матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва, у зв'язку з чим справу № 910/13356/17 призначено до розгляду по суті.

Водночас, з 15.12.2017р набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018р. ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та підготовче засідання призначено на 24.05.2018р.

16.05.2018р. через загальний відділ господарського суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, витребувані судом та в яких прокурор фактично обґрунтовує позовні вимоги тільки в частині зобов'язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 507 кв.м. по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва (код ділянки 62:077:0108), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

21.05.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача-1 надійшли клопотання про долучення доказів, клопотання про призначення судової експертизи, у зв'язку з клопотанням про призначення експертизи, відповідачем також подані клопотання про витребування доказів та витребування вільних зразків.

Присутній у судовому засіданні 21.05.2018р. представник відповідача-1 підтримав подані клопотання.

Представник прокуратури заперечив щодо задоволення клопотань відповідача-1 про призначення експертизи та витребування доказів.

Відповідачі-2,3 належним чином повідомлені про дату і час проведення судового засідання, своїх представників у судове засідання не направили.

20.06.2018р. через загальний відділ від прокуратури отримано письмові пояснення по справі.

Присутній у судовому засіданні 21.06.2018р. представник відповідача-1 підтримав раніше подані клопотання про призначення судової експертизи та пов'язані з ним клопотання про витребування доказів та витребування вільних зразків.

Представник прокуратури заперечив щодо призначення у справі судової експертизи, оскільки встановлення справжності рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010р. у цивільній справі № 2-366/08 у будь-якому випадку не вплине на наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, ухвалив відмовити в задоволенні клопотання відповідача-1 про призначення експертизи та пов'язаного з ним клопотання про витребування вільних зразків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018р. підготовче засідання у справі № 910/13356/17 відкладено на 19.07.2018р.

Присутній у судовому засіданні 19.07.2018р. представник відповідача-3 просив задовольнити клопотання про призначення судової експертизи та у зв'язку з зазначеним клопотанням, відповідачем також подані клопотання про витребування доказів та витребування вільних зразків, подані через загальний відділ господарського суду до початку судового засідання. Дані клопотання обґрунтовані позицією Верховного Суду, наведеної у постанові від 26.06.2018р. по справі № 910/15989/16 за участю тих же сторін, зі схожим предметом і підставами позову.

Представники прокуратури та позивача заперечили щодо задоволення клопотань відповідача-3, посилаючись на те, що подібні клопотання вже заявлялись представником відповідача-1 та йому було відмовлено в їх задоволенні.

Представник відповідача-1 підтримав заявлені відповідачячем-3 клопотання.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, витребувані судом докази не подав.

Розглянувши клопотання відповідача-3 та враховуючи позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 26.06.2018р. по справі № 910/15989/16, а також позицію Київського апеляційного господарського суду, наведену в постанові від 25.04.2018р. у справі №910/15988/16, що розглядаються за участю тих же сторін, зі схожим предметом і підставами позову, з метою формування єдиної правозастосовної практики у даній категорії справ, суд дійшов висновку про можливість задовольнити клопотання відповідача-3 про витребування доказів, наявність яких у справі пов'язана з можливістю призначення комплексної судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2018р. підготовче засідання у справі № 910/13356/17 відкладено на 16.08.2018р. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича наступні документи: засвідчену гербовою печаткою копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» до ОСОБА_8, про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно; засвідчену гербовою печаткою копію ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08 про роз'яснення виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. Витребувано у Гребінківського районного суду Полтавської області: 1) вільні зразки підпису судді Радзівона Олексія Івановича, зроблені у період листопад-грудень 2010 року; 2) вільні зразки відтиску гербової печатки Гребінківського районного суду Полтавської області, зроблені у період листопад-грудень 2010 року; 3) вільні зразки відтиску гербової печатки Гребінківського районного суду Полтавської області, зроблені у період жовтень-листопад 2008 року; 4) вільні зразки відтиску печатки «Канцелярія» Гребінківського районного суду Полтавської області, зроблені у період жовтень-листопад 2008 року.

10.08.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від Гребінківського районного суду Полтавської області надійшли витребувані судом докази.

В судовому засіданні 16.08.2018р. судом було встановлено, що від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича не надійшли витребувані докази, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2018р. підготовче засідання у справі № 910/13356/17 відкладено на 04.10.2018р. та повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича наступні документи: засвідчену гербовою печаткою копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» до ОСОБА_8, про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно; засвідчену гербовою печаткою копію ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08 про роз'яснення виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р.

04.10.2018р. до початку підготовчого засідання від представника відповідача-1 надійшло клопотання про витребування із Гребінківського районного суду Полтавської області копію обліково-статистичних карток по цивільній справі 2-366/08, яка розглядалася Гребінківським районним судом Полтавської області.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача-1 просив задовольнити клопотання про витребування доказів.

Представник прокуратури заперечив проти задоволення клопотання, оскільки в матеріалах господарської справи № 910/14328/17, яка також ґрунтується на рішенні Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 вже наявні копії обліково-статистичних карток по цивільній справі 2-366/08 та іншій докази, які підтверджують факт відсутності справи № 2-366/08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» до ОСОБА_8, про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1 з огляду на його безпідставність.

Також, враховуючи ненадання на вимогу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем засвідчену гербовою печаткою копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» до ОСОБА_8, про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно; засвідчену гербовою печаткою копію ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08 про роз'яснення виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р., що необхідно було для проведення експертного дослідження відносно справжності підпису та печатки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача-3 про призначення судової експертизи відносно справжності підписів судді на судовому рішенні від 20.10.2008р. та ухвалі від 10.11.2010р.

Інших заяв і клопотань представники сторін на стадії підготовчого провадження не подали та не зазначили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 910/13356/17 та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2018р.

Присутній у судовому засіданні 25.10.2018р. представник прокуратури позовні вимоги підтримав повністю.

Представник Київської міської ради підтримав позицію представника прокуратури.

Представники відповідача-1 та відповідача-3 заперечили проти позовних вимог.

Відповідач-2 належним чином повідомлений про дату і час проведення судового засідання, своїх представників у судове засідання не направив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали від 10.11.2010 у справі № 2-366/08 за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна державним реєстратором Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» прийнято рішення від 07.07.2011р. про державну реєстрацію за відповідачем-1 права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 264,70 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва.

В подальшому, на підставі підписаного між відповідачем-1 (як продавцем) та відповідачем-2 (як покупцем) договору купівлі-продажу від 29.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого за № 8370, розташовані на зазначеній вище земельній ділянці нежитлові будівлі торгівельного призначення площею 264,70 кв.м. були відчужені відповідачу-2. За ціною 108 810,00 грн.

Згідно з п. 1 даного договору купівлі-продажу від 29.12.2011р., нежитлова будівля торгівельного призначення, площею 264,70 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 506,76 кв.м., кадастровий номер :62:077:0108 за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 9б/22, належить ТОВ «Преско-В» на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали цього ж суду від 10.11.2010р.

25.07.2015р. між відповідачем-2 (як продавцем) та відповідачем-3 (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., відповідно до якого спірне майно було відчужено відповідачу-3.

Згідно з п. 1.3 договору купівлі-продажу від 25.07.2015р., відчужуваний об'єкт нерухомого майна по вул. Лісківська, 9б/22 в м. Києві, належить ТОВ «Преско-В» на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого за № 8370, та відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності продавця на вказане вище нерухоме майно зареєстровано Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Малишевим Максимом Сергійовичем 14 березня 2013 року, номер запису про право власності 404516, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно і реєстрацію права власності, виданого 21 березня 2013 року, індексний номер витягу: 1454369.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, листом голови Гребінківського районного суду Полтавської області повідомлено, що справа № 2-366/08 розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_10 до Рудківської сільської ради та ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування на майно (рішення від 09.09.2008р.), а не за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

Крім того, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення в цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, не обліковуються.

Враховуючи вищевикладене, Київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000066 від 28.04.2015 за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України за фактом використання завідомо підробленого документу.

Отже, як зазначає прокурор у позові, підстава для державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості за ТОВ "Преско-В" відсутня.

Крім того, спірний об'єкт нерухомості, на який зареєстровано право власності за ТОВ "Преско-В", є самочинним, оскільки рішення про передачу земельної ділянки по вул. Лісківська, 9б/22 (код ділянки :62:077:0108) у Деснянському районі м. Києва ТОВ "Преско-В" та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались; документи, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києві по вул. Лісківська, 9б/22 не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти не приймались; проектна документація на проведення будівельних робіт не погоджувалась та до містобудівного кадастру не вносилась.

Таким чином, ТОВ "Преско-В" набуло право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості незаконно та не мало права його відчужувати. Крім того, ТОВ "Преско-В" самовільно зайняв земельну ділянку по вул. Лісківська, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва.

В письмових поясненнях представник прокуратури повідомив, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває.

Поряд із цим, у провадженні Господарського суду міста Києва є справа № 910/18113/15 (яка існувала на момент порушення провадження у справі №910/13356/17) з господарського спору між тими ж сторонами (у справі № 910/18113/15 та у даній справі позивачем є Київська міська рада, а відповідачами за вимогою про визнання недійсним договору - ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп"), про той же предмет (визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р.) і з тих же підстав (майно є самочинно збудованим і право власності на нього зареєстровано за підробленим рішенням суду), а тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017р. залишено без розгляду у справі №910/13356/17 позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 264,70 кв.м по вул. Лісківська, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп», посвідченого 29.12.2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8370.

А тому суд розглядає позов щодо заявлених позовних вимог про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення (літ. А) площею 264,70 кв.м. по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест», посвідченого 25.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою I.A. та зареєстрований в реєстрі за № 823;

- зобов'язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 507 кв.м по вул. Лісківській, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва (код ділянки 62:077:0108), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у своєму позові та письмових поясненнях прокурор посилався, зокрема, на те, що рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 та ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08, на підставі яких була проведена реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за TOB "Преско-В", є підробленими.

Суд вважає, що дане твердження прокурора помилково обґрунтоване листом голови Гребінківського районного суду Полтавської області, в якому зазначено, що справа № 2-366/08 розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_10 до Рудківської сільської ради та ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування на майно (рішення від 09.09.2008р.), а не за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

В цій частині суд звертає увагу, що на вимогу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем не надано засвідчену гербовою печаткою копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» до ОСОБА_8, про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно; засвідчену гербовою печаткою копію ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08 про роз'яснення виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р., що необхідно було для проведення експертного дослідження відносно справжності підпису та печатки, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача-3 про призначення судової експертизи відносно справжності підписів судді на судовому рішенні від 20.10.2008р. та ухвалі від 10.11.2010р.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 77, 79 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, лист, на який посилається прокурор (як і обліково-статистична картка), не є належним та допустимим доказом підроблення вище вказаних судових рішень, оскільки підроблення таких рішень може доводитися засобами доказування, зокрема в рамках кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про недоведеність факту підроблення судових рішень. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/15988/16 від 13 грудня 2017 року.

Прокуратура, звертаючись із позовом у даній справі, зазначила про те, що нею було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000066 від 28.04.2015р. за частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України.

Відтак, саме в рамках даного кримінального провадження також мають відбуватись всі необхідні процесуальні дії, за результатами яких буде встановлено/не встановлено справжність таких судових рішень.

Натомість, в рамках вищезазначеного кримінального провадження не вчинялись дії на предмет встановлення підробки чи фальсифікації рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі №2-366/08 як єдиного правовстановлюючого документа. Матеріали справи доказів протилежного не містять.

З огляду на те, що підставою для первинної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості за TOB "Преско-В", яка (реєстрація) передувала вчиненню оспорюваних правочинів купівлі-продажу, стало рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі №2-366/08, прокурором не наведено істотних обставин та не надано належних доказів того, що додана до позовної заяви копія зазначеного судового рішення підтверджує неправомірність набуття TOB "Преско-В" права власності на спірне нерухоме майно.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, прокурором при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Проте, прокурором не доведено обставин в частині не існування (підроблення) рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08, що мають значення для справи, а також не зазначено яким вимогам цивільного законодавства не відповідає оспорюваний правочин, тому суд дійшов висновку про відмову в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015р., а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення (літ. А) площею 264,70 кв.м. по вул. Лісківська, 9б/22 у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест», посвідченого 25.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою I.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 823.

Крім того, за твердженням прокуратури, оскільки земельна ділянка, на якій розміщено спірний об'єкт нерухомості, зайнята самовільно, без будь-яких правовстановлюючих документів, тому остання підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, прокурор посилається на листи №4 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.06.2017р., № 10/26-17/2606/09 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 26.06.2017р. та №5972/0/12/27-15 Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 08.06.2015р., в яких зазначено, що жодних дозвільних документів, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавство, а також доказів того, що новозбудоване нерухоме майно було прийняте в експлуатацію ТОВ "Преско-В" не видавалося.

Отже, на думку прокурора, будівництво спірного об'єкту здійснювалось в порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства, без належних дозволів та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 за TOB "Преско-В" було визнано право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна, а ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08 було роз'яснено порядок виконання такого рішення суду. Саме вказане судове рішення від 20.10.2008р. у справі №2-366/08 і стало підставою для набуття TOB "Преско-В" права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Факту підроблення вказаних процесуальних документів, встановлених належними засобами доказування, матеріали справи не містять.

Крім того, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні рішення апеляційної або касаційної інстанції щодо скасування рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. у справі № 2-366/08 та ухвали від 10.11.2010р.

Отже, з огляду викладене вище та враховуючи принцип правової певності, суд відхиляє доводи прокуратури про підроблення та не існування рішень, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011р.

В подальшому, на виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008р. та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010р. у справі № 2-366/08, Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 07.07.2011р. і провело державну реєстрацію права власності на спірні об'єкти нерухомого майна за TOB "Преско-В".

Згідно пункту 3 статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, з моменту проведення державної реєстрації права власності на такий об'єкт нерухомого майна TOB "Преско-В" набув право власності на вказаний об'єкт, і саме з цього моменту вказаний об'єкт нерухомого майна став повноцінними об'єктом цивільного обороту.

Щодо доводів прокуратури відносно самочинного будівництва, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Так з матеріалів справи вбачається, що право власності на об'єкт нерухомого майна було зареєстровано за TOB "Преско-В" у встановленому законодавством України порядку, чинним на момент такої державної реєстрації. Саме після такої реєстрації у TOB "Преско-В" виникло право власності на такий об'єкт, а тому вказаний об'єкт нерухомого майна не можна розглядати, як об'єкт самочинного будівництва, оскільки, відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України, право власності на об'єкти самочинного будівництва не виникає, а, отже, на вказаний об'єкт не можуть поширюватись наслідки, встановлені статтею 376 ЦК України. А тому доводи прокуратури в цій частині не приймаються судом.

Більше того, TOB "Преско-В" на підставі витягу з технічної документації №Ю-04484/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер №62:077:108) №1354і від 11.10.2007р. (копія міститься у матеріалах справи), який був виданий TOB «Преско-В» Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), своєчасно та в повному обсязі нараховувало та сплачувало земельний податок за таку земельну ділянку, що підтверджується відповідними податковими розрахунками земельного податку (податкові декларації з плати за землю) за період з 2006 року по 2011 рік (копії містяться в матеріалах справи).

З Інформаційної довідки з Державного речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 91969013 від 14.07.2017р. також вбачається, що будівлі, яка за доводами прокуратури є самочинною, присвоєна адреса, визначена площа, вартість та цільове призначення.

Отже, TOB "Преско-В" до моменту продажу спірного об'єкту нерухомого майна користувалося земельною ділянкою, вживало всіх необхідних дій для оформлення права користування такою земельною ділянкою.

Таким чином, доводи прокуратури про самочинне будівництво не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, станом на день розгляду справи в суді користувачем земельної ділянки є відповідач-3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 25.07.2015р. між відповідачем-2 (як продавцем) та відповідачем-3 (як покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., відповідно до якого спірне майно було відчужено відповідачу-3.

Право власності відповідача-3 на спірне майно підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 91969013 від 14.07.2017р.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач-3 є незаконним володільцем спірного об'єкта нерухомого майна, який безпосередньо неправомірно заволодів чужим майном, так і доказів, що відповідач-3 придбав майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Конституцією України та ст. 321 Цивільного кодексу України гарантується непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 Цивільного кодексу України закріплені засади захисту права власності, а саме те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми:

перша, викладена в першому реченні п. 1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

друга, що міститься в другому реченні п. 1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

третя, викладена в п. 2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Ці норми не є окремими, вони пов'язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України»).

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Європейський суд з прав людини нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Навьера А.О та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Європейський суд з прав людини виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов'язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Прокурором жодним чином не доведено наявність суспільного інтересу у позбавлені відповідача-3 права власності на належне йому нерухоме майно та відповідно звільнення земельної ділянки, що розташована під будівлями.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується прокурора, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що прокурором факт самовільного зайняття відповідачем-1 спірної земельної ділянки в розумінні ст. 212 Земельного кодексу України - не доведено належним та допустимими доказами, у зв'язку з чим підстави для зобов'язання відповідача-3 звільнити спірну земельну ділянку та привести її у придатний до використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд відсутні.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач-1 просив суд застосувати позовну давність.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК Українипозовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності порушених інтересів держави в особі Київської міської ради зі сторони відповідачів, господарський суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.11.2018р.

Суддя А.І. Привалов