ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

30.10.2018

Справа № 910/14318/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаймпрес", м. Київ

про стягнення 15 041 256,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаймпрес" (відповідач) суми заборгованості за Договором поставки металобрухту № 26 від 12.12.2016р., право вимоги за яким передано позивачеві відповідно до умов Договору відступлення права вимоги № 150217 від 15.02.2017р. в розмірі 15 041 256,11 грн., з урахуванням штрафних та фінансових санкцій, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань з оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми заборгованості у загальному розмірі 15 041 256,11 грн., за які мав сплатити 225 618,84 грн.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, доказів оплати судового збору за подання даного позову у встановленому порядку та розмірі позивачем не надано.

При цьому, у матеріалах позовної заяви міститься клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по суті за його позовом.

Дослідивши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов’язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Розглядаючи клопотання заявника, суд не вбачає існування вищевказаних підстав та умов, передбачених ст. 8 Закону України “Про судовий збір”.

Викладені у клопотанні обставини відсутності коштів для сплати судового збору, відсутність будь-якого нерухомого майна не узгоджуються з положеннями названої статті та не можуть слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору за подання даного позову.

При цьому, суд відзначає, що оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, самі лише обставини, пов'язані з відсутністю коштів для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення такої сплати.

Позивач також не навів суду обґрунтованих доказів того, що у нього у майбутньому з’являться кошти для сплати судового збору.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, сплату судового збору за подання відповідного позову у встановленому порядку та розмірі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, правові підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подачу наведеного позову відсутні.

З підстав викладених вище, суд також відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору у розмірі 881,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За приписами ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

За змістом Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., про прийняття до пересилання реєстрованого поштового відправлення (в тому числі листа) відправникові з додержанням вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Належним доказом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві є бланк опису вкладень, який згідно з п.61 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

З наданого позивачем опису вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпелю підприємства поштового зв’язку за 25.10.2018р. про направлення на фактичну адресу відповідача документів, вбачається, що позивачем були внесені виправлення до нього щодо зазначення номеру та дати позовної заяви, що за змістом Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р. не допускається, відтак такий опис вкладення у цінний лист не може вважатись належним доказом виконання позивачем приписів ст. ст. 164, 172 ГПК України щодо направлення копії позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА" про відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА" без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали.

4. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Редмонд ЮА" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання доказів оплати судового збору на суму 225 618,84 грн. за подання позовної заяви у встановленому порядку (за платіжними реквізитами Господарського суду міста Києва);

- надання доказів направлення відповідачеві копії позовної заяви в порядку, визначеному ст. 172 ГПК України.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя                                                                                                       С.М. Морозов