РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2018Справа №910/9643/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/9643/18

За позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал»

про стягнення 65 263,41 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Бериндя О.О. довіреність №29 від 24.10.2018.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» про стягнення 65 263,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на поставку теплової енергії № 370 від 15.10.2012 в частині своєчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг з опалення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 відкрито провадження у справі №910/9643/18 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засіданні на 18.09.2018.

В судовому засіданні 18.09.2018 судом, у відповідності до вимог ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 09.10.2018.

Оскільки судове засідання призначене на 09.10.2018 не відбулось, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 розгляд справи призначено на 25.10.2018.

11.10.2018 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, який направлений поштою 10.10.2018, в якому відповідач заперечує проти позову, оскільки ПАТ «АКБ Капітал» віднесено до категорії неплатоспроможних банків та в ньому розпочато процедуру ліквідації, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені у період ліквідації банку поза межами ліквідаційної процедури. При цьому, у відзиві відповідач зазначає про те, що відзив подається з пропуском встановленого судом строку, оскільки на даний час банк налічує незначний штат співробітників-юристів, які мають значне навантаження з супроводження судових справ та у банку обмежене фінансування на відправку поштової кореспонденції, у зв'язку з чим існує певна складність у своєчасній підготовці та направлення документів судового напрямку.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України унормовано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 судом встановлено відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання суду відзиву на позовну заяву.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києві від 17.08.2018 була отримана відповідачем - 22.08.2018.

Відтак, кінцевим строком для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є 06.09.2018 включно.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку , чи з ініціативи суду.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Враховуючи, що відзив відповідача поданий з пропуском, встановленого судом строку, без клопотання про його продовження, суд не приймає його до уваги.

В судовому засіданні 25.10.2018 представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

При цьому, судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про призначення справи до розгляду на 25.10.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Пономарьов проти України", сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про судове засідання для розгляду справи по суті і не повідомив суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 25.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2012 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (теплопостачальна організація) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» (споживач) був укладений договір № 370 про поставку теплової енергії (надалі договір), відповідно до п 1.1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору на такі потреби (в залежності від потреби): опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гаряче водопостачання, технологічні потреби та кондиціювання повітря.

Сторони погодили, що споживач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які передбачені договором (п. 3.2.2 договору), а теплопостачальна організація зобов'язується забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно договору (п. 4.2.1).

Відповідно до п. 6.5 договору кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов'язаний сплачувати не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Об'єкт теплопостачання, якому надаються послуги за договором знаходиться на першому поверсі багатоповерхневого будинку за адресою: м. Костянтинівка, пл. Перемоги, буд. 18, кв. 1-2, опалювальна площа 90,5 кв.м., який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 03.04.2007 (номер у реєстрі нотаріальних дій 1387) та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14129006.

Пунктами 10.1, 10.4 договору визначено, що цей договір набуває чинності з 01.10.2012 та діє до 31.12.2013. При цьому, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його терміну про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів подання заяви про припинення дії договору, у відповідності до п. 10.4, суду надано не було, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний договір є чинним на даний час.

Як встановлено судом і не спростовано відповідачем, позивач, на виконання умов договору, за період з жовтня 2015 по липень 2018 надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 73 478,37 грн., про що свідчать рішення Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про початок опалювального періоду 2015-2016 №281 від 28.09.2015р.; 2016-2017 № 334 від 29.09.2016р.; 2017-2018р. № 306 від 11.10.2017р. та рішення про закінчення опалювального періоду 2015-2016 № 93 від 23.03.2016р.; 2016-2017 № 112 від 31.03.2017р.; 2017-2018р. № 95 від 28.03.2018р.

Доказами постачання теплової енергії саме до будинку, в якому розташовано приміщення відповідача є акти про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення від 15.10.2015р.; від 15.10.2016р. та від 17.10.2017р.

Тоді як, відповідач свої зобов'язання за договором по оплаті отриманих послуг належним чином не виконав, сплативши лише 8214,96 грн., внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 65 263,41 грн.

20.04.2016 та 16.05.2017 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензії №3юр вих. №578 від 19.04.2016 та №юр.2 вих. №717 від 15.05.2017 з вимогою погасити заборгованість за надані послуги.

Втім відповідач вказані претензії залишив без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За умовами ст.ст. 902, 903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. В свою чергу, замовник, якщо договором передбачено надання послуг за плату, зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 6.5 договору сторони узгодили, що кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов'язаний сплачувати не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 65263,41 грн. основного боргу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 29 жовтня 2015 р. № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КАПІТАЛ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 29 жовтня 2015р. № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ АКБ «КАПІТАЛ» та делегування повноважень ліквідатора банку» уповноваженій особі Фонду гарантування.

19.10.2017, на підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення №4779 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» строком на один рік по 29 жовтня 2018 року включно.

Відтак, станом на час спірних правовідносин та на час розгляду справи ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» перебуває у процедурі ліквідації.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пунктів 6, 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною п'ятою статті 36 Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, частиною 6 вказаної статті передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; 11 ) сплати регулярного збору до Фонду; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної житло та здоров'ю працівників банку; 4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо; 5) виконання операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; 6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Зобов'язання банку, передбачені пунктами 11 - 4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

У ч. 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Отже, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обмеження, визначене пунктом 1 ч. 5 статті 36 Закону не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

При цьому, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" унормовано, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать і витрати, пов'язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку.

Отже, під час здійснення ліквідації банку існують зобов'язання останнього, безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури, до яких відносяться видатки на утримання банком належних йому приміщень, тощо.

За таких обставин, враховуючи, що заборгованість відповідача з оплати послуг теплопостачання за договором про поставку теплової енергії №370 від 15.10.2012 виникла у період процедури ліквідації відповідача і пов'язана з утриманням майна (активів) банку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» про стягнення 65 263,41 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-а, ідентифікаційний код 13486837) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, м.Краматорськ, пров. Земляний, 2, ідентифікаційний код 03337119) в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (85102, м. Костянтинівка, вул. Лівобережна, 62, ідентифікаційний код 05540860) основний борг у сумі 65 263 (шістдесят п'ять тисяч двісті шістдесят три) грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.10.2018.

Суддя , Т.В.Васильченко