номер провадження справи 22/77/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 Справа № 908/1721/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук О.В.

За участю представників:

Учасники судового процесу:

представник позивача не зявився;

представник відповідача ОСОБА_1, адвокат, ордер № 005262 від 09.01.2018 р.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1721/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства Єнакіївський металургійний завод (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Ілліча, 54, блок 4)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Азовкабель (71100, Запорізька обл. м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і)

про визнання договору поставки недійсним

СУТЬ СПОРУ:

31.08.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. б/н від 28.08.2018 р.) Приватного акціонерного товариства Єнакіївський металургійний завод до Приватного акціонерного товариства Азовкабель про визнання договору поставки № 15001219 від 05.08.2015 р. недійсним.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 31.08.2018 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1721/18 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 р. позовна заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., відкрито провадження у справі № 908/1721/18, якій присвоєно номер провадження 22/77/18, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.10.2018 р.

У судовому засіданні 02.10.2018 р. взяв участь представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився.

02.10.2018 р., до початку судового засідання, від відповідача надійшов письмовий відзив з доданими доказами. Відзив з доданими доказами до розгляду судом не прийнятий, про що зазначено в ухвалі від 02.10.2018 р., оскільки поданий з порушенням строків його подання.

01.10.2018 р. від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача. Суд ухвалою від 02.10.2018 р. визнав неявку позивача у судове засідання неповажною.

01.10.2018 р. від позивача надійшла письмова заява, в якій викладено клопотання про продовження процесуальних строків. Просив продовжити строк, необхідний позивачу для надання відповіді на відзив, встановивши його з моменту отримання позивачем процесуальних документів. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач не отримав ані копії ухвали суду від 04.09.2018 р. про відкриття провадження, ані відзиву відповідача.

Ухвалою суду від 02.10.2018 р., у звязку з тим, що відзив відповідача не прийнятий судом до розгляду, а інших причин для продовження строків позивачем не зазначено, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача, оскільки його задоволення призведе до затягування розгляду справи. Твердження позивача, що станом на 27.09.2018 р. він не отримував ухвали суду про відкриття провадження у справі від 04.09.2018 р., є недостовірною інформацією та розцінено судом як недобросовісне користування своїми правами, оскільки в справі міститься рекомендоване повідомлення про вручення позивачу 13.09.2018 р. ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.10.2018 р. підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті у судовому засіданні 25.10.2018 р.

У судовому засіданні 25.10.2018 р. справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

У судове засідання 25.10.2018 р. зявився представник відповідача.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача у судове засідання 25.10.2018 р. не зявився. Явка сторін у судове засідання 02.10.2018 р. судом обовязковою не визнавалася.

Суд визнав можливим розглянути справу за відсутності позивача, за наявними у справі матеріалами.

24.10.2018 р. від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, вказано, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно п.п. 1.5.6, 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 р. № 28, електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом. Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Заява, що надійшла на електронну адресу суду 24.10.2018 р., електронним цифровим підписом представника учасника справи (позивача) не скріплена, оригінал такого листа в паперовій формі до суду не надійшов. Враховуючи наведене, заява про розгляд справи без участі позивача долучена до матеріалів справи, однак суд не бере до уваги зазначений документ.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою, мотивовані такими обставинами. Між сторонами у справі укладений договір № 15001219 від 05.08.2015 р. на поставку товарів. Відповідно до відомостей, зазначених у реквізитах договору, додаткової угоди № 1 до договору, з боку ПрАТ Єнакіївський металургійний завод підписані директором комерційним ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності № 73/5-2 від 01.01.2015 р. Крім того, специфікація № 6 до договору також підписана директором комерційним ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності № 73/5-69 від 12.05.2016 р. Договір, додаткова угода № 1 та специфікація № 6 до договору зі сторони ПрАТ Єнакіївський металургійний завод підписані особою, чиї повноваження не встановлені. Оскільки, ПрАТ Єнакіївський металургійний завод не уповноважувало особу, чиї повноваження не встановлені, на підписання цього договору, відсутнє волевиявлення ПрАТ Єнакіївський металургійний завод на укладення договору № 15001219 на поставку товарів. Звертає увагу, що 15.03.2017 р. до адміністративної будівлі ПрАТ Єнакіївський металургійний завод, яка розміщена за адресою: 86429, Донецька область, м. Єнакієве, пр. Металургів, 9 та Макіївської філії ПрАТ Єнакіївський металургійний завод (86105, м. Макіївка, вул. Металургійна, 147) увійшли групи невідомих людей, які назвалися представниками влади так званої «Донецької народної республіки». Вказані особи вимагали сплачувати податки в бюджет так званої «Донецької народної республіки» (передавати частину доходу в «бюджет» так званої «Донецької народної республіки» та здійснювати діяльність у відповідності до «законодавства ДНР») або передати у їх розпорядження все майно підприємства. Вказані особи проінформували, що в разі невиконання їх вимог до керівництва та працівників підприємства будуть застосовані заходи юридичного та фізичного впливу за «законодавством ДНР». У звязку з недопущенням ризику загрози життю співробітників ПрАТ Єнакіївський металургійний завод, недопущенням порушення законодавства України, ПрАТ Єнакіївський металургійний завод не могло надалі продовжувати нормальну господарську діяльність, а тому керівництво ПрАТ Єнакіївський металургійний завод було змушене залишити майно підприємства в розпорядженні представників так званої «ДНР» і під їх контролем. На даний час майно ПрАТ Єнакіївський металургійний завод (будівлі, обладнання, офісна техніка, транспортні засоби, інше рухоме майно) перебуває у незаконному володінні та під контролем представників так званої «ДНР». За даним фактом слідчим відділом Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за № 0000803. З огляду на наведене, у звязку з тим, що частина документації, у тому числі первинної, залишилась на непідконтрольній території, на даний час позивач не має можливості надавати ані оригіналів договору, додаткової угоди № 1до договору, специфікації № 6, ані належним чином засвідчених копій.

У судовому засіданні 02.10.2018 р. судом оглядалися надані відповідачем оригінали договору поставки № 15001219 від 05.08.2015 р. з додатками та специфікації до вказаного договору. Вказані документи, на підставі ст. 81 ГПК України, згідно з письмовим клопотанням позивача, були витребувані судом у відповідача ухвалою від 04.09.2018 р. Судом була встановлена ідентичність оригіналів договору з додатками та специфікацій їх копіям, що містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача усно проти позову заперечив. Пояснив, що між сторонами був укладений договір № 15001219 від 05.08.2015 р., який підписаний та скріплений печатками обох сторін. Проект цього договору готувався позивачем, на кожній сторінці якого міститься печатка підприємства позивача. Також вказав, що факт укладення договору встановлений у рішенні господарського суду Запорізької області при розгляді справи № 908/339/18. Комерційний директор діяв протягом певного часу, оскільки підписав договір та додаткову угоду № 1 у 2015 році, специфікацію № 6 у 2016 році. У лютому 2017 році, на виконання умов договору № 15001219, відповідач поставив позивачу товар на суму 32509,40 грн., який позивачем не оплачений. У звязку з наявною заборгованістю відповідач звернувся до Постійно діючого Регіонального третейського суду України при асоціації «Регіональна правова група», справа наразі не розглянута. Просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2015 р. між Приватним акціонерного товариства Єнакіївський металургійний завод (покупець за договором, позивач) та Приватним акціонерним товариством Азовкабель (постачальник за договором, відповідач) укладений договір поставки № 15001219.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі товар) на умовах, передбачених даним договором.

Кількість, номенклатура, виробник та рік випуску товару вказуються у специфікаціях до даного договору, які є його невідємною частиною (далі «специфікації») (п. 2.1).

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 договору, постачальник зобовязується поставити товар на умовах поставки, вказаних у специфікаціях, згідно з Інкотермс. Строк поставки товару зазначається у специфікаціях.

Згідно п. 4.1 поставка товару здійснюється по цінам, які визначені згідно з умовами поставки та вказані у специфікаціях та включають у себе усі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з поставкою товару.

Загальна сума договору, відповідно до п. 4.3, визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до специфікацій, які додаються.

У розділі 5 договору сторони обумовили умови платежів.

Відповідно до п. 10.5, договір діє до 05.08.2017 р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобовязань (у тому числі гарантійних) по даному договору.

Також, у матеріалах справи мається підписана між сторонами копія додаткової угоди № 1від 28.12.2015 р., якою внесені зміни у розділ 11 договору № 15001219 від 05.08.2015 р. стосовно юридичної адреси покупця, та копія специфікації № 6 за 2016 рік.

Договір поставки № 15001219 від 05.08.2015 р., згідно його тексту, з боку позивача укладений та підписаний, на підставі довіреності № 73/5-2 від 01.01.2015 р., директором комерційним ОСОБА_2 Додаткова угода № 1 від 28.12.2015 р. з боку позивача укладена та підписана, на підставі довіреності № 73/5-2 від 01.01.2015 р., директором комерційним ОСОБА_2 Специфікація № 6 за 2016 рік з боку позивача укладена та підписана, на підставі довіреності № 73/5-69 від 12.05.2016 р., директором комерційним ОСОБА_2 Підпис ОСОБА_2 на вказаних документах скріплений круглою печаткою юридичної особи-позивача.

Копії договору № 15001219, додаткової угоди № 1 та специфікації № 6, які долучені позивачем до матеріалів справи, засвідчені представником позивача:»З оригіналом згідною…». Як зазначалося вище, оригінали даних документів, наданих відповідачем, оглядалися судом у судовому засіданні 02.10.2018 р.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 712 ЦК визначено поняття договору поставки: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В обґрунтування позову позивач вказав, що договір № 15001219, додаткова угода № 1 та специфікація № 6 зі сторони позивача підписані особою, чиї повноваження не встановлені. Оскільки позивач не уповноважував особу, чиї повноваження не встановлені, на підписання цього договору, відсутнє волевиявлення ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на укладення договору № 15001219.

Статтею 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема: свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Розглядаючи спір про визнання правочину недійсним, необхідно дослідити всі обставини, з якими закон пов'язує визнання його недійсним, оскільки недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, спірний договір укладений між сторонами у передбаченій законом письмовій формі. На кожній сторінці договору міститься печатка позивача, а також напис, який свідчить, що договір укладений у редакції саме позивача.

Як вказав відповідач та не оспорив позивач, відповідачем за умовами даного договору була здійснена поставка товару, яка позивачем не оплачена, що зумовило звернення постачальника до третейського суду.

Досліджені судом документи (договір, додаткова угода № 1, специфікація № 6) та пояснення представника відповідача, надані суду, дають змогу зробити висновок, що між сторонами виникли правовідносини поставки, договір на суму 32509,40 грн. виконаний сторонами, зокрема, товар прийнятий позивачем. Таким чином, сторонами схвалено і вчинені усі необхідні дії, спрямовані на реальне виконання правочину.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють) Господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: - такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); - про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен при розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Цивільна правоздатність юридичної особи, за загальним правилом, є універсальною, тобто відповідна особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина перша статті 91 ЦК України), а відтак вправі вчиняти будь-які не заборонені законом правочини (розяснення Пленуму Вищого господарського суду України (постанова від 29.05.2013 р. № 11).

Згідно з загальнодоступними даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.08.2018 р. у справі № 908/339/18 рішення господарського суду Запорізької області від 10.05.2018 р. у справі № 908/339/18 залишено без змін, отже відповідно до ст. 241 ГПК України, набрало законної сили. Як встановлено даними судовими рішеннями, 05.08.2015 р. між Приватним акціонерним товариством Єнакієвський металургійний завод та Приватним акціонерним товариством Азовкабель укладено договір поставки № 15001219. Згідно рішення, позивач в обґрунтування позову, посилався саме на укладення договору поставки № 15001219 від 05.08.2015 р.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами відсутність волевиявлення Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод на укладення договору поставки № 15001219 від 05.08.2015 р., додаткової угоди № 1 від 28.12.2015 р. та специфікації № 6.

У зв'язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними, тому у задоволенні позову з підстав, які заявлено, відмовляється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1762,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Єнакіївський металургійний завод до відповідача - Приватного акціонерного товариства Азовкабель відмовити повністю.

Судовий збір покладається на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 листопада 2018 р.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко