РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018Справа № 910/7418/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ"

до Державного підприємства "САНАТОРІЙ "КОНЧА-ЗАСПА"

про стягнення 310008,90 грн.

за участю представників:

від позивача: Карандюк Ю.О.

від відповідача: Кальний Д.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "САНАТОРІЙ "КОНЧА-ЗАСПА" про стягнення 310008,90 грн., з яких: 185676,40 грн. - заборгованість за надані послуги з приймання стічних вод через приєднані мережі, 65695,81 грн. - інфляційні втрати, 14378,59 грн. - 3 % річних, 25690,46 грн. - пеня, 18567,64 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10.07.2018.

02.07.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що основна сума заборгованості за договором №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015. Також, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Представник позивача в судовому засіданні 10.07.2018 підтвердив сплату відповідачем основної заборгованості за договором після звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні 10.07.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 31.07.2018.

27.07.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення щодо здійсненого позивачем розрахунку заборгованості та порядку зарахувань сплачених коштів.

В судовому засіданні 31.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/7418/18, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11.09.2018.

В судовому засіданні 11.09.2018, враховуючи необхідність надання позивачем пояснень щодо нарахування заборгованості та розрахунку боргу, керуючись положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.09.2018.

В судовому засіданні 18.09.2018, враховуючи пояснення учасників судового процесу, судом задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.10.2018.

28.09.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку позовних вимог, до яких позивачем додано розрахунок заборгованості із зазначенням платіжних доручень, пільг та зарахувань. Також, у своїх поясненнях позивач просив суд не враховувати надане відповідачем платіжне доручення №8816 від 11.06.2018 на суму 70699,20 грн. з призначенням платежу за квітень 2018 року, оскільки позовні вимоги у даній справі заявлені за період з 01.08.2015 по 28.02.2018. За поясненними позивача основний борг відповідачем було сплачено після відкриття провадження у справі, у зв'язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 65695,81 грн. - інфляційні втрати, 14378,59 грн. - 3 % річних, 25690,46 грн. - пені та 18567,64 грн. - штрафу.

В судовому засіданні 02.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2018, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 16.10.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.10.2018 проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 16.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (постачальник) та Державним підприємством "САНАТОРІЙ "КОНЧА-ЗАСПА" (абонент) укладений договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №12893/1-5-01 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної холодної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об'єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред'явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1.2 договору зняття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Згідно із п. 2.1.4 договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

За змістом п. 2.2.1 договору зазначено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.3 договору сторонами погоджено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених розрахунковому документі. Абонент зобов'язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонент письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючи ми документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4 договору).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що у період з 01.08.2015 по 28.02.2018 у відповідача виникла оплата з послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі у загальній сумі 185676,40 грн. (по коду 1-1246 за період з 01.08.2015 по 28.02.2018 утворилася заборгованість розміром 174 002,39 грн.; по коду 20-804 за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 утворилася заборгованість розміром 11 674,01 грн.).

У зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання за договором №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015, позивачем нараховані 65695,81 грн. - інфляційних втрат, 14378,59 грн. - 3 % річних, 25690,46 грн. - пені, 18567,64 грн. - штрафу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов договору №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015, за період з 01.08.2015 по 28.02.2018 позивач надав відповідачу послуги по коду 1-1246 на суму 1 582 678,19 грн. та по коду 20-804 на суму 22 780,90 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, підписаними уповноваженими представниками сторін; розшифровками рахунків відповідача.

На виконання умов п. 2.2.1 договору позивачем виставлено платіжні документи до банківських установ за спірний період, що підтверджується реєстрами дебетових повідомлень та довідками ПАТ "КБ "Хрещатик", ПАТ "Банк Кредит Дніпро" щодо надсилання на адресу ДП "САНАТОРІЙ "КОНЧА-ЗАСПА" дебетових повідомлень.

Відповідачем було частково здійснені оплати по договору, що підтверджується банківськими виписками, витягами з реєстрів наданих пільг та субсидій та реєстром надходжень грошових коштів.

Згідно із детальними розрахунками заборгованості за договором №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015 заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становила 185676,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №8833 від 15.06.2018, №8834 від 15.06.2018, №8835 від 15.06.2018 про оплату заборгованості за жовтень-грудень 2017 року, згідно із за поясненнями та розрахунками позивача та проведеними зарахуваннями, після відкриття провадження у справі заборгованість у відповідача за договором №12893/1-5-01 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 22.01.2015 у сумі 185676,40 грн. відсутня.

При цьому, долучене до відзиву платіжне доручення №8816 від 11.06.2018 на суму 70699,20 грн. не приймається судом як доказ сплати заявленого до стягнення боргу, оскільки згідно із вказаного платіжного доручення відповідачем здійснено оплату за квітень 2018 року, що не входить до спірного періоду у даній справі.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що сума заборгованості у розмірі 185676,40 грн. сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд закриває провадження у справі №910/7418/18 в частині позовних вимог про стягнення 185676,40 грн., у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Заперечення відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості спростовуються наданими позивачем в матеріали справи детальними розрахунками заборгованості із розгорнутими відомостями щодо зарахування коштів, із зазначенням платіжних доручень, пільг та зарахувань, витягами із розрахункового листа. Натомість власного розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивачем нараховані пеня у розмірі 25690,46 грн. (нараховану за загальні періоди з 22.03.2017 по 28.02.2018 та з 18.03.2017 по 28.02.2018), 3% річних у сумі 14378,59 грн. грн. (за загальні періоди з 25.08.2016 по 28.02.2018 та з 08.11.2016 по 28.02.2018) та інфляційні втрати у розмірі 65695,81 грн. (за загальні періоди з 25.08.2016 по 28.02.2018 та з 08.11.2016 по 28.02.2018), а також штраф у розмірі 18567,64 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та штрафу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 42254,83 грн. та 3 % річних у сумі 12676,12 грн.,у зв'язку зі чим вимоги підлягають частковому задоволенню.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 4.2 договору сторони погодили, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сума пені 25690,46 грн. нарахована позивачем за загальні періоди з 22.03.2017 по 28.02.2018 та з 18.03.2017 по 28.02.2018.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Оскільки, позивач звернувся з даним позовом до суду 08.06.2017, а доказів переривання позовної давності щодо нарахування пені позивачем суду не надано, нарахування пені до 08.06.2017 здійснене поза межами строку позовної давності та задоволенню не підлягають.

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 21945,05 грн., а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Оскільки відповідачем не було сплачено нарахованої за спірний період заборгованості у загальному розмірі 185676,40 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 4.6 договору у сумі 18567,64 грн. При цьому, доводи відповідача про не направлення на його адресу рахунку на суму 185676,40 грн. не спростовують обґрунтованості підстав для нарахування штрафу, так як у відповідності до умов договору позивачем виставлялись платіжні документи до банківських установ на плату послуг.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 42254,83 грн., 3 % річних у сумі 12676,12 грн., пені у сумі 21945,05 грн., штрафу у сумі 18567,64 грн.

Підсумовуючи наведене, суд закриває провадження у справі №910/7418/18 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі заборгованості у сумі 185676,40 грн., та задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" частково в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 42254,83 грн., 3 % річних у сумі 12676,12 грн., пені у сумі 21945,05 грн. та штрафу у сумі 18567,64 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/7418/18 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 185676,40 грн.

В іншій частині позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "САНАТОРІЙ "КОНЧА-ЗАСПА" (03084, м. Київ, СТОЛИЧНЕ ШОСЕ, будинок 215, ідентифікаційний код 01981715) на користь Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (01015, м. Київ, ВУЛ. ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А, ідентифікаційний код 03327664) інфляційні втрати у сумі 42254,83 грн., 3 % річних у сумі 12676,12 грн., пеню у сумі 21945,05 грн., штраф у сумі 18567,64 грн. та судовий збір у розмірі 1431,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 25.10.2018.

Суддя О.В. Гулевець