СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"31" жовтня 2018 р. Справа №905/486/18

Суддя-доповідач Здоровко Л.М.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс" (вх. №618 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Ніколаєвою Л.В., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 25.06.2018, у справі № 905/486/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс", м. Маріуполь, Донецька обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м. Дружківка, Донецька обл.,

про визнання недійсним третейського застереження в договорі

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс" звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", в якій просить суд визнати недійсним третейське застереження, що викладене в пункті 11.2 укладеного між сторонами договору №339/15 від 14.12.2015 на транспортне обслуговування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що встановлення в договорі третейського застереження, яким в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом, є порушенням статей 55, 64 Конституції України та статті 5 Закону України "Про третейські суди", якими закріплено право (можливість) сторін, а не обов'язок передачі спору на вирішення третейського суду.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.06.2018 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що сторони мають право укласти третейську угоду (передбачити третейське застереження у договорі) щодо розгляду певних спорів третейським судом, але передання спору на розгляд цього суду є виключно їх правовою можливістю, а не обов'язком. Третейська угода (третейське застереження у договорі) жодним чином не обмежує конституційне право сторін на судовий захист та не позбавляє права на звернення до місцевого суду у загальному порядку у разі виникнення спору між сторонами. Виходячи з наведеного, а також з того, що погоджене сторонами на стадії укладення договору третейське застереження (пункт 11.2 договору) відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про третейські суди" щодо форми та змісту, господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання третейського застереження недійсним, а отже і про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити; витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог; на думку позивача, встановлення в договорі третейського застереження, яким в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшла висновку, що додані до апеляційної скарги документи не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 258 цього Кодексу визначено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 762, 00грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства сплачено судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви у розмірі 1 762, 00грн.

Відтак, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 2 643, 00грн (1 762, 00грн * 150%).

Проте, апелянтом до апеляційної скарги не додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя-доповідач доходить висновку, що додані до апеляційної скарги документи не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України, оскільки апелянтом до апеляційної скарги не додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, відповідно, апеляційну скаргу слід залишити без руху.

Крім того, суддя-доповідач зазначає, що згідно матеріалів справи оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області ухвалено 13.06.2018, повний текст рішення складено 21.06.2018.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апелянт звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного господарського суду лише 09.10.2018 згідно відомостей органу поштового зв'язку на поштовому конверті, отже, з пропуском встановленого законом строку подання апедяційної скарги на рішення суду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що повне судове рішення було отримано ним лише 21.09.2018; дані доводи апелянта підтверджуються і матеріалами справи.

Проте, апелянтом не порушується питання про поновлення судом пропущеного ним процесуального строку подання апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, а також, що апелянт не звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скаги на рішення суду, суддя-доповідач дійшла висновку, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України зазначене є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків, а саме, апелянт має надати належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у встановленому законом порядку і розмірі, а також обгрунтоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скаги на рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 174, 234, 255-256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс" на рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2018 у справі №905/486/18 залишити без руху.

2. Апелянту усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; докази усунення недоліків мають надійти до Східного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, з урахуванням строків поштового перебігу.

3. Роз'яснити апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту; у випадку неподання особою, що подала апеляційну скаргу, заяви про поновлення строку на апеляційне провадження протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Л.М. Здоровко