ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

05.11.2018м. ХарківСправа № 922/2942/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Приватне підприємство "Авентин", Киівська обл. Бориспільський р-н, с. Щасливе
боржник Приватне акціонерне товариство "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат", с. Котляри
про стягнення 62139,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Авентин" звернулось до господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" заборгованості в розмірі 62139,21 грн.за неналежне виконання умов договору поставки № АВ-118-17 від 23.11.2017 року, з яких основна заборгованість 53904,21 грн., 6997,21 грн. пені, 598,11 грн. 3% річних та 639,68 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали заяви про видачу судового наказу, судом встановлено наступне.

Як вбачається із поданої заяви, заявник просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" основну заборгованість в розмірі 53904,21 грн.

В частині стягнення основної суми боргу, 05.11.2018 року господарським судом Харківської області було видано судовий наказ.

Крім того, заявником заявлено до стягнення 6997,21 грн. пені, 598,11 грн. 3% річних та 639,68 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Судом встановлено, що вимоги заявника щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" пені, 3% річних та інфляційних втрат, не відповідають приписам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою з огляду на наступне:

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги положення статті 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є видами штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору поставки), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Заявником в свою чергу не було надано доказів безспірності заявлених вимог в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат (як то підписаний обома сторонами акт звірки, листування тощо).

П. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ч. 3 статті 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Приймаючи до уваги вищевикладене та необхідність розгляду вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат окремо у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо, суд вважає, що заява Приватного підприємства "Авентин" про видачу судового наказу в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" 6997,21 грн. пені, 598,11 грн. 3% річних та 639,68 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 148, п.4 ч.2 ст. 150, п.1, 3,5 ч.1 ст.152, 232-235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви (вх. № 2942/18) Приватного акціонерного товариства "Авентин" про видачу судового наказу в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" 6997,21 грн. пені, 598,11 грн. 3% річних та 639,68 грн. інфляційних втрат відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку ст. 255-256 ГПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 перехідних положень ГПК України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Ухвалу підписано 05.11.2018 року.

Суддя ОСОБА_1
922/2942/18