СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2018 р. Справа № 922/3796/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Лакіза В.В.;

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№34Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 (суддя Усатий В.О.; повний текст ухвали складено та підписано 02.07.2018)

за заявою Споживчого товариства "Колос", м. Харків,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 задоволено клопотання ТОВ "Техноком" про ухвалення по кожній вимозі часткового рішення та продовження провадження у частині невирішених вимог. Задоволено заяву ТОВ "Техноком" (вх.№38465 від 21.11.2017) у частині вимог щодо визнання недійсним правочину щодо автомобіля Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та застосовано наслідки недійсності правочину. Задоволено заяву ліквідатора Споживчого товариства "Колос" Кошовського С.В. (вх. №40806 від 06.12.2017) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім'я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, та застосовано наслідки недійсності правочину. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім'я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернути у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції мотивував її тим, що при вчиненні спірного правочину порушено вимоги щодо укладення договору (ст.627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.179,180 Господарського кодексу України), відсутні докази сплати покупцем коштів за придбане майно, наслідком чого стало фактичне недоотримання коштів кредиторів, що є безумовним порушенням їх прав та майнових інтересів, зміст правочинів не відповідає загальним вимогам чинного законодавства щодо чинності правочинів (частина 1 ст.203 Цивільного кодексу України). За наявності підстав для визнання правочину недійсним суд застосував наслідки недійсності правочину (реституції).

ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, звернулася до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Техноком" і ліквідатору боржника Кошовському С.В. у задоволенні їх заяв про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім'я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, та відмовити ліквідатору боржника Кошовському С.В. у застосуванні наслідків недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: відмовити у поверненні у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на безпідставність та помилковість висновків суду першої інстанції про те, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося на безоплатній основі, оскільки, як стверджує апелянт, 02.06.2015 ОСОБА_1 придбала у СТ «Колос» спірний транспортний засіб, що підтверджується актом №3-Т приймання-передачі транспортного засобу від 02.06.2015, довідкою-рахунком від 02.06.2015 серії ВІА №999887, квитанцією до прибуткового касового ордера №26 від 02.06.2018. На думку апелянта, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та фактично є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Апелянт вважає, що банківські виписки, які надані ліквідатором суду на підтвердження відсутності оплати ОСОБА_1 за придбаний транспортний засіб, не є беззаперечним доказом того, що оплата за реалізацію спірного транспортного засобу не здійснювалась, оскільки діюче законодавство дозволяє здійснювати рахунки між фізичною та юридичною особами шляхом внесення грошових коштів безпосередньо до каси підприємства з обов'язковою видачею прибуткових ордерів. Щодо застосування до спірних правовідносин ст.20 Закону про банкрутство апелянт зазначає, що оспорюваний правочин вчинено більше ніж один рік, що передував порушенню справи про банкрутство СТ «Колос». Як стверджує апелянт, ліквідатор не навів підстав, передбачених частиною 1 ст.20 Закону про банкрутство, для визнання недійсним спірного правочину. Крім того, апелянт вважає, що ТОВ «Техноком» не довів, яким чином спірний договір порушує його права як кредитора, оскільки на момент реалізації спірного транспортного засобу СТ «Колос» не знаходилось у процедурі ліквідації. Також суд першої інстанції незаконно застосував наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2018 для апеляційного розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 задоволено, пропущений скаржником строк поновлено, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 16.08.2018 об 11:00 год. Учасникам даного провадження надано строк до 14.08.2018 для надання суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу у порядку ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Участь у судовому засіданні для учасників справи визнано необов'язковою. Зупинено дію ухвали господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 до закінчення розгляду справи апеляційним господарським судом.

У зв'язку з відпусткою судді-доповідача згідно з повідомленням від 16.08.2018 для розгляду даної справи визначено іншу дату та час проведення судового засідання - 06.09.2018 о 10:30 год.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018 у зв'язку з відпусткою судді Гребенюк Н.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Представник апелянта звернувся до суду з клопотанням (вх.№6965 від 06.09.2018) про долучення документів, а саме: копію звіту №150602-004 про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2. Мотивуючи неможливість подання вказаного документа до суду першої інстанції, заявник зазначив, що в обґрунтування апеляційної скарги виникла необхідність у долученні до матеріалів справи вищезазначеного звіту.

Колегія суддів у силу приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України не бере до уваги зазначені у додатках до апеляційної скарги документи та у клопотанні (вх.№6965), оскільки зазначені документи не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а заявник не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Крім того, додані до апеляційної скарги документи жодним чином не засвідчені, як то передбачено ст.91 Господарського процесуального кодексу України, що взагалі виключає обов'язок їх дослідження судом у якості доказів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 учасників справи повідомлено про оголошення перерви до 25.09.2018 до 11:00 год.

25.09.2018 ТОВ "Техноком" до суду надало письмові пояснення (вх.№7441), в яких просить суд визнати причини неподання скаржником доказів до суду першої інстанції неповажними, у зв'язку з чим у їх прийнятті на стадії апеляційного розгляду - відмовити, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду на 11.10.2018 о 12:00 год.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Барбашова С.В., суддя В.В.Лакіза.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 прийнято справу №922/3796/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2018 до провадження Східного апеляційного господарського суду. Повідомлено учасників справи про призначення справи №922/3796/16 до розгляду на 01.11.2018 о 14:15 год.

01.11.2018 від представника ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання (вх.№542) про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися у судове засідання 01.11.2018 адвоката ОСОБА_3.(представника апелянта) через участь в іншому судовому процесі у справі №645/5201/18 у Фрунзенському районному суді м.Харкова.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 31.07.2018 відкрито апеляційне провадження у даній справі та її розгляд призначено на 16.08.2018. Розгляд справи неодноразово відкладався (повідомлення від 16.08.2018 25.09.2018, 11.10.2018), про що учасники справи повідомлялися судом належним чином. Копії ухвал суду, направлені на адресу ОСОБА_1, повернулися до суду з довідкою УДППЗ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання». Матеріали справи містять договір №09/01-08 про надання правничої допомоги від 09.01.2018, укладений між ОСОБА_3, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, і ОСОБА_1 (а.с.143-145, том 6б). 18.09.2018 представник апелянта ознайомлювався з матеріалами справи (а.с.209, том 6б). Як убачається з ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 судова колегія розпочала розгляд справи по суті. У судовому засіданні 11.10.2018 був присутній представник апелянта ОСОБА_3, з яким була узгоджена дата наступного судового засідання: 01.11.2018 о 14:15 год. (протокол судового засідання) а.с.29-30, том 6в).

Відповідно до частини 12, 13 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Усі учасники даної справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце її розгляду, при цьому участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася обов'язковою.

З урахуванням приписів ст.273 Господарського процесуального кодексу України про строки розгляду апеляційної скарги, оскільки явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, сторонам забезпечено подання учасниками справи заяв та клопотань, а також їх прийняття та розгляд у судових засіданнях у відповідності до вимог ст.207 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на норми законодавства та матеріали справи, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 01.11.2018 представники ТОВ «Техноком», СТ «Колос» та ліквідатор проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважають її безпідставною та необґрунтованою. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники у справі про банкрутство не з'явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 про призначення справи №922/3796/16 до розгляду на 01.11.2018 о 14:15 год., що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.11.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Споживче товариство "Колос" на підставі ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Харківської області від 06.12.2016 визнано Споживче товариство "Колос" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Споживчого товариства "Колос" голову ліквідаційної комісії Чикачкова О.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2016 задоволено заяву ліквідатора про дострокове припинення його обов'язків, призначено ліквідатором СТ "Колос" арбітражного керуючого Кошовського С.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.09.2017 зобов'язано РСЦ в Харківській області МВС України надати відомості про транспортні засоби, що коли-небудь були зареєстровані за СТ "Колос", належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких відбувалось їх відчуження, відомості про теперішніх власників зазначених транспортних засобів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.12.2017 клопотання ТОВ «Техноком» (вх.№38465 від 21.11.2017) про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Заяву ліквідатора банкрута Кошовського С.В. про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів задоволено. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_2; державний р.н.НОМЕР_3. Зобов'язано Регіональний сервісний центр у Харківській області МВС України та Управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП у Харківській області внести до усіх відповідних баз даних відомості про заборону відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_2; державний р.н.НОМЕР_3 (а.с.23-26, том 6).

06.12.2017 ліквідатор боржника звернувся до господарського суду Харківської області з заявою (вх.№40806), в якій просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080220) на ім'я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_2; державний р.н.НОМЕР_3 та зобов'язати ОСОБА_1 повернути Споживчому товариству "Колос" вказаний автомобіль (а.с.91-98, том 6). До вказаної заяви додано клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів (а.с.101-102, том 6).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2017 залучено до участі у розгляді заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.35-37, том 6).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2017 об'єднано розгляд заяв ліквідатора із заявою ТОВ "Техноком" (вх.№38465 від 21.11.2017) та призначено їх до розгляду на 31.01.2018 (а.с.111-112, том 6).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.01.2018, зокрема, залучено до розгляду заяви ОСОБА_9 у якості свідка. Зобов'язано надати протокол загальних зборів засновників СТ «Колос» та відповідне рішення про надання повноважень керівнику ОСОБА_10 на відчуження автотранспортних засобів. Повторно витребувано у Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області та у ТОВ «Автоконсалтінг Україна» належним чином засвідчені копії документів щодо реалізації, а також зняття і постанови на облік транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8 надати суду відзив на заяву ТОВ «Техноком» (а.с.119-126, том 6а).

25.06.2018 господарським судом Харківської області постановлено оскаржувану ухвалу.

Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом, 08.04.2015 СТ "Колос" на підставі договору лізингу придбано транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

09.06.2015 вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника - ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку №ВІА999887 від 02.06.2015, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна", що підтверджуються листом РСЦ у Харківській області МВС України від 09.10.2017 №31/20-4370 (вх.№33581 від 13.10.2017).

З листа РСЦ у Харківській області МВС України від 09.10.2017 №31/20-4370 убачається, що документи, на підставі яких відбувалося відчуження транспортних засобів, зберігаються у торговельних організаціях: ТОВ "Примак Автоексперт"; ТОВ "Діметрел"; ТОВ "Автоконсалдінг Україна"; ТОВ "Автопровайдер"; Торговельна фірма "Автолюбитель".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2017 господарський суд витребовував засвідчені копії усіх документів (включаючи довідки-рахунки, договори та інші документи), якими оформлювалося відчуження Споживчим товариством "Колос" відповідних транспортних засобів, у тому числі автомобіля Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Матеріали справи містять лист (№31/20-578 від 12.02.2018) РСЦ у Харківській області МВС України, в якому зазначив, що на виконання ухвали суду надає належним чином засвідчені копії документів на підтвердження підстав перереєстрації 09.06.2015 у ТСЦ №6342 РСЦ МВС у Харківській області автомобіля Volkswagen Touareg, а саме: заяви №64992552 від 02.06.2015 та заяви №5825 від 02.06.2015 щодо перереєстрації транспортного засобу на нового власника, довідка-рахунок від 02.06.2015 серії ВІА №999887, відомості перевірки з підсистем НАІС ДДАІ МВС України, запит на перевірку транспортного засобу каналами Інтерполу, квитанція про сплату зборів за проведення реєстрації, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за СТ "Колос" (а.с.157-163, том 6а).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося на оплатній основі, оскільки, як стверджує апелянт, 02.06.2015 ОСОБА_1 придбала у СТ «Колос» спірний транспортний засіб, що підтверджується актом №3-Т приймання-передачі транспортного засобу від 02.06.2015 (а.с.128, том 6б), довідкою-рахунком від 02.06.2015 серії ВІА №999887, квитанцією до прибуткового касового ордера №26 від 02.06.2018 (а.с.129, том 6а). Зазначені документи надані представником апелянта у суді апеляційної інстанції, при цьому заявник не навів підстав неможливості подання вказаних доказів до господарського суду Харківської області. У відповідності до ст.269 Господарського процесуального кодексу України подані до апеляційної інстанції докази, які не були предметом розгляду у господарському суді, не беруться колегією судді до уваги.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 об'єктивно мала можливість висловити свою позицію по суті спору, надати відзив на заяви кредитора та ліквідатора, подати докази в обґрунтування своєї позиції. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення №440 ОСОБА_1 особисто отримала копію ухвали господарського суду Харківської області від 07.12.2017 (вих.№036089) 28.12.2017 (а.с.194, том 6). З повідомленням про вручення поштового відправлення №202 убачається, що ОСОБА_1 особисто отримала копію ухвали господарського суду Харківської області від 06.12.2017 про накладення заборони відчуження на транспортний засіб (вих.№036108) 28.12.2017 (а.с.195, том 6). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №474 ОСОБА_1 особисто отримала копію ухвали Господарського суду Харківської області від 07.12.2017 про об'єднання заяв кредитора ТОВ "Техноком" та ліквідатора СТ "Колос" Кошовського С.В. (вих.№036092) 28.12.2017 (а.с.196, том 6). Таким чином, адреса для кореспонденції ОСОБА_1 є правильною, оскільки остання неодноразово отримувала за цією адресою поштові відправлення від суду. Однак у подальшому кореспонденція, яка направлялась на адресу ОСОБА_1, поверталась до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення на відділенні. Не була присутня заявниця і у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції. Крім того, у матеріалах справи наявні докази направлення заяви про стягнення дебіторської заборгованості ліквідатором СТ "Колос" Кошовським С.В. на належну адресу ОСОБА_1 Також представник ОСОБА_1 24.01.2018 та 20.09.2018 ознайомлювався з матеріалами справи (а.с.9 , том 6а, а.с.209, том 6б).

Отже, ОСОБА_1 була обізнана з фактом наявності цього спору та вимогами кредитора ТОВ "Техноком" і ліквідатора СТ "Колос" Кошовського С.В. та мала можливість взяти участь у розгляді справи, однак не скористалась своїми правами як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає, що судом створено всі умови для забезпечення всебічного та об'єктивного розгляду справи та суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 5 ст.656 Цивільного кодексу України особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Особливості купівлі-продажу транспортного засобу передбачені Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 №1200 (далі - Порядок), яким визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо - будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та фактично є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою довідка-рахунок є наслідком ряду дій власника (продавця), дилера та покупця, які спрямовані на набуття останнім права власності, виступає правовстановлюючим документом та, відповідно, є правочином.

Довідка-рахунок є правовстановлюючим документом на транспортний засіб та за своєю суттю є договором купівлі-продажу. Довідка-рахунок - це документ, який виконує функції договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов'язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

З довідки-рахунку від 02.06.2015 серії ВІА №999887 убачається, що 02.06.2015 на користь ОСОБА_1 відчужено транспортний засіб Volkswagen Touareg, номер кузова НОМЕР_2 за ціною двадцять тисяч гривень (а.с.160, том 6а).

Згідно із пунктом 14 Порядку усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою.

Відповідно до пункту 31 Порядку розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

У довідці-рахунку від 02.06.2015 серії ВІА №999887 у графі "грошові кошти, одержані касою торгівельною організацією" не зазначено суму грошових коштів та відсутні підписи бухгалтера і касира про отримання коштів (а.с.160, том 6а).

Матеріали справи не містять розрахункового документу, складеного у передбачений Порядком спосіб, який підтверджує факт оплати ОСОБА_1 вартості транспортного засобу.

У листі Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 06.01.2017 №4/АК/20-30-08-03 міститься перелік усіх розрахункових рахунків СТ "Колос", що коли-небудь були відкриті у банківських установах.

З банківських виписок боржника убачається, що за період з моменту укладання правочину і по теперішній час грошові кошти у рахунок реалізації автомобіля на банківські рахунки СТ "Колос" не надходили.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення оплати ОСОБА_1 вартості транспортного засобу.

Станом на момент укладення оскаржуваного правочину СТ "Колос" мало статус платника ПДВ.

З огляду на положення ст.201-203 Податкового кодексу України платник ПДВ зобов'язаний щомісяця подавати до контролюючого органу податкові декларації та накладні, в яких відображаються господарські операції, здійснені протягом місяця.

Листом ГУ ДФС у Харківській області від 22.12.2017 №29151/10/20-40-12-13-26 надано реєстр податкових накладних СТ "Колос" згідно з даними єдиного реєстру податкових накладних за період - лютий та червень 2015 року. З відомостей у розділі «податкові зобов'язання 01.06.2015-30.06.2015» убачається, що СТ "Колос" відображено операцію з реалізації транспортного засобу Volkswagen Touareg за ціною 192485,10 грн (а.с.62-69, том 6а).

Отже, вартість автомобіля, яка зазначена у довідці-рахунку та яка відображена у податковому обліку СТ "Колос", суттєво відрізняються.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно зі ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Виходячи з сукупного аналізу зазначених норм, факт здійснення господарської операції підтверджується виключно первинними документами. Такими первинними документами щодо купівлі-продажу (поставки) товарів, є договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі тощо; щодо надання послуг та виконання робіт - відповідні акти наданих послуг/виконаних робіт тощо; щодо здійснення розрахунків (руху коштів) - платіжні доручення, касові ордери, банківській виписки.

Бухгалтерський облік здійснюється виключно на підставі первинних документів, а отже є похідним, та без наявності самих первинних документів не може підтверджувати або спростовувати факт здійснення господарських операцій. Враховуючи те, що питання організації та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу, відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку залежить виключно від самого суб'єкта господарювання та від правильності внесення інформації на підставі первинних документів відповідальною особою підприємства.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Тобто відсутність відомостей про господарську операцію у внутрішньому бухгалтерському обліку підприємства за умови наявності відповідних первинних документів не спростовує таку операцію і не свідчить про відсутність прав та обов'язків сторін, що з неї витікають.

І, навпаки, відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку підприємства за умови відсутності відповідних первинних документів не може свідчити про факт здійснення таких господарських операцій, тобто не підтверджує наявність відповідних прав та обов'язків сторін за такими операціями.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з господарським судом, який зазначив про явні суперечності у довідці-рахунку та податковому обліку СТ "Колос", що, з урахуванням інших обставин спірних правовідносин, унеможливлює встановлення дійсних фактичних умов правочину, укладеного між сторонами.

Відображення у бухгалтерському обліку СТ "Колос" відомостей про реалізацію транспортного засобу не може свідчити про факт здійснення оплати вартості автомобіля за умови відсутності такої інформації, зафіксованої у відповідних первинних документах (банківських виписках, розрахункових документах тощо).

З огляду на положення ст.655 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що однією із обов'язкових ознак договору купівлі-продажу є його оплатний характер, господарський суд дійшов правильного висновку, що відчуження транспортного засобу фактично відбулось на безоплатній основі.

Відповідно до статуту СТ "Колос" у редакції, яка діяла в момент здійснення правочину, товариство створене у відповідності до Закону України "Про споживчу кооперацію", його метою є поліпшення економічного та соціального стану його членів (а.с.60-71, том 6).

Отже, безоплатне відчуження майна товариства суперечить основній меті діяльності СТ "Колос", позбавлене будь-якого економічного сенсу для членів товариства.

Невідповідність правочину статутним цілям товариства є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ст.28 статуту СТ "Колос" до виключної компетенції загальних зборів товариства, окрім іншого, відноситься прийняття рішень про відчуження основних засобів. У свою чергу, до повноважень генерального директора відноситься укладення правочинів щодо відчуження основних засобів виробництва тільки за згодою загальних зборів. Аналогічні положення закріплені у ст.22 статуту СТ "Колос".

Для відчуження транспортного засобу обов'язковою є наявність відповідного рішення загальних зборів членів (засновників) товариства.

У матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява свідка ОСОБА_9 (а.с.74, том 6а), в якій свідок підтверджує, що ним разом з іншими засновниками СТ "Колос" на загальних зборах членів (засновників) СТ "Колос" у червні 2015 року були надані повноваження директору ОСОБА_10 на відчуження транспортних засобів, у тому числі автомобіля Volkswagen Touareg.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2018 зобов'язано ОСОБА_9 надати протокол загальних зборів засновників СТ "Колос" та відповідне рішення про надання повноваження керівнику ОСОБА_10 на відчуження автотранспортних засобів.

Судом першої інстанції створено усі умови для надання доказів, однак матеріали справи не містять ані рішення засновників товариства, ані відповідного протоколу.

Таким чином, керівник СТ "Колос" вчинив правочин від імені товариства, не маючи достатнього обсягу повноважень та цивільної дієздатності для укладення і підписання оскаржуваного договору.

Відповідно до частини 1 ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Докази подальшого схвалення оскаржуваного правочину у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 4 ст.10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з частиною 1 ст.20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, окрім іншого, з тієї підстави, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

Виходячи з аналізу ст.20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені у період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Окрім спеціальних підстав визнання правочину недійсним, передбачених ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтею 203 Цивільного кодексу України також встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За наявності невідповідності правочину вимогам Цивільного та (або) Господарського кодексів України, такий правочин може бути визнаний недійсним у позовному провадженні на підставі норм загального цивільного законодавства. Ліквідатор боржника при виконанні покладених на нього законом обов'язків не обмежений строками, встановленими ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а у разі наявності передбачених законом підстав, не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст.203, 215 Цивільного кодексу України у межах строку позовної давності.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство (№2343-XII) загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. Згідно з частиною другою статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 Цивільного кодексу України порядок припинення юридичної особи у процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

З огляду на положення статей 4, 104 Цивільного кодексу України, Закон про банкрутство (№2343-XII) є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Таким чином, при виконанні спірного правочину порушено вимоги щодо оплати покупцем коштів за придбане майно, наслідком чого стало фактичне неотримання коштів кредиторів, що є безумовним порушенням прав та майнових інтересів останніх, а отже, об'єктивно убачається не відповідність змісту правочинів загальним вимогам чинного законодавства щодо чинності правочинів (частина 1 ст.203 Цивільного кодексу України).

Внаслідок оскаржуваного правочину, укладеного з численними порушеннями положень чинного законодавства, а саме: неоплатність договору та вчинення особою без належних повноважень, СТ "Колос" втратило певний обсяг активу, який повинен був використаний для погашення вимог кредиторів.

З метою відновлення та належного формування ліквідаційної маси, для забезпечення інтересів кредиторів та погашення заборгованості СТ "Колос", враховуючи порушення положень чинного законодавства при укладенні оскаржуваного правочину, господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про визнання недійсним спірного правочину.

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі статтями 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

З огляду на обставини справи, які свідчать про наявність підстав для визнання правочину недійсним, враховуючи зазначені норми чинного законодавства щодо наслідків визнання правочину недійсним, колегія суддів вважає, що господарським суд обґрунтовано застосовано наслідки недійсності правочину (реституції).

Судове рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, винесена ним ухвала є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.11.2018.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.В. Лакіза