РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2018Справа № 910/2912/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/2912/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ";

до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний

банк України"

про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів

за участю представників сторін:

від позивача: Пашковська Ю.Л., довіреність б/н від 16.04.2018р.;

від відповідача: Мосійчук Я.І., довіреність № 010-01/2344 від від 11.04.2014р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" ( надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсними п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 457-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №459-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 від 24.04.2013р., укладених з публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - відповідач), посилаючись на обмеження у повноваженнях директора та відсутність відповідного рішення вищого органу управління позивача на укладення договорів щодо забезпечення зобов'язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018р. (суддя Морозов С.М.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання.

10.04.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що Договори купівлі-продажу цінних паперів укладені від імені позивача його представником в межах наділених повноважень, а також заявлено про застосування строків позовної давності. Також, вказує про подальше схвалення позивачем Договорів купівлі-продажу цінних паперів, що унеможливлює визнання п. 3.3. останніх недійсними.

20.04.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає твердження відповідача помилковими. Також, зазначає, що перевищення директором ТОВ "ЕСУ" меж свої повноважень при укладенні п. 3.3. Договорів купівлі-продажу цінних паперів полягало у порушенні пп.10.7.4.2 п.10.7. пп.10.3.15 п.10.3. Статуту ТОВ «ЕСУ».

21.05.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

20.04.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

31.07.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2018р. задоволено самовідвід судді Морозова С.М. від розгляду справи № 910/2912/18 передано справу уповноваженій особі апарату Господарського суду міста Києва для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/2912/18 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Відповідно до ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що під час проведення підготовчого провадження не були встановлені всі обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані не всі докази, що підтверджують обставини справи, у зв'язку з чим суд ухвалою від 07.08.2018р. повторно призначив справу до розгляду в підготовчому засіданні на 04.10.2018р. та зобов'язав відповідача надати суду внутрішній документ банку (у вигляді інструкції, розпорядження, тощо) щодо порядку укладення правочинів з третіми особами (зокрема щодо документів, які надаються для укладення правочину та підтверджують повноваження сторони договору на його укладення та підписання) в редакції, чинній на момент укладення спірних правочинів (а саме: 24 квітня 2013 року).

Присутні в підготовчому засіданні 04.10.2018р. представники відповідача на виконання вимог ухвали суду подали Витяг із Уніфікованих процедур з управління портфелями цінних паперів публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", затверджених наказом АТ "Укрексімбанк" від 28.02.2013р. № 78, а також звернулись з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказу.

Представники позивача ознайомились з доказом, наданий представниками відповідача на виконання ухвали суду; заперечили щодо приєднання доказу, наданого відповідачем, та подали клопотання про витребування доказів.

Представники відповідача заперечили щодо задоволення клопотання позивача про витребування доказів, посилаючись на те, що позивач навмисно затягує розгляд справи і що витребуваний доказ позивач міг представити суду самостійно.

Суд, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, відмовив у його задоволенні з огляду на приписи п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 81 ГПК України.

Інших заяв і клопотань представники сторін на стадії підготовчого провадження не подали та не зазначили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018р. закрито підготовче провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25.10.2018р.

Присутній у судовому засіданні 25.10.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.10.2018р. заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.10.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2013р. загальними зборами учасників ТОВ «ЕСУ» було прийнято рішення, оформлене протоколом №63, зокрема:

- здійснити закрите (приватне) розміщення облігацій у кількості 4 610 644 шт. загальною номінальною вартістю 4 610 644 000,00 грн. Рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій оформити додатком 1 до Протоколу №63 (п. 1 Протоколу № 63);

- укласти договори купівлі-продажу облігацій з першими власниками у кількості 4 610 644 шт. за ціною, що є не меншою номінальної вартості облігацій (п. 4 Протоколу № 63);

- уповноважити директора товариства ОСОБА_4 підписати від імені товариства договори купівлі-продажу облігацій на умовах, визначених у п. 4 цього Протоколу (п. 4 Протоколу № 63).

24.04.2013р. між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" (продавець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 (надалі - Договори або Договори купівлі-продажу цінних паперів).

Відповідно до п. 1.1 Договорів купівлі-продажу цінних паперів, продавець зобов'язується продати (передати у власність покупця), а покупець - купити (прийняти у продавця та оплатити) облігації іменні відсоткові звичайні (незабезпечені), емітентом яких є товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", період погашення з 22.04.2015р. по 24.04.2015р., загальною кількістю 250000 шт., загальною вартістю 250000000 грн. 00 коп. (відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 від 24.04.2013р. - загальна кількість цінних паперів становить 243644 шт., загальна вартість - 243644000 грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 3.8 Проспекту емісії облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється в національній валюті України (гривні) самостійно емітентом на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій, складеного депозитарієм на кінець операційного дня, що передує даті виплати відсоткового доходу по облігаціям, та наданого на день виплати відсоткового доходу за адресою: Україна, 02002, м. Київ, вул. Челябінська 5а (з урахуванням внесених до Проспекту емісії облігацій змін).

Графік (початок відсоткового періоду, кінець відсоткового періоду, дати виплати відсоткового доходу, кількість днів у процентному періоді, відсоткова ставка, сума відсоткового доходу) виплати відсоткового доходу вказаний товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" у п. 3.8 Проспекту емісії облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ".

Відповідно до п. 3.9 Проспекту емісії облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", погашення облігації здійснюється в національній валюті України (гривні) самостійно емітентом на підставі зведеного облікового реєстру, складеного депозитарієм на кінець операційного дня, що передує даті початку погашення облігацій та наданого емітенту на дату початку погашення облігацій за адресою: Україна, 02002, м. Київ, вул. Челябінська 5а; дата початку погашення облігацій - 17.03.2017р.; дата закінчення погашення облігацій - 19.03.2017р. (з урахуванням внесених до Проспекту емісії облігацій змін).

Відповідно до п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів, у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП в обсягах та у строки, що зазначені у рішенні Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" про закрите (приватне) розміщення облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" від 29.03.2013, протокол № 63, та проспекті емісії ЦП Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", зареєстрованому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2013р. (тимчасове свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій, видане Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, реєстраційний номер 55/2/2013-Т від 12.04.2013р.), продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення продавцем платежу за ЦП. Пені нараховується на суму простроченого продавцем платежу за ЦП.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що Договори купівлі-продажу цінних паперів в частині п. 3.3. підписані від імені позивача директором товариства з перевищенням повноважень, оскільки ні Протокол №63, ні Рішенням про закрите (приватне) розміщення облігацій ТОВ «ЕСУ» (додаток 1 до Протоколу №63), нi Проспект емісії не містять положень щодо надання згоди (прийняття рішення) загальними зборами учасників на встановлення додаткового забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ЕСУ» перед окремими власниками облігацій щодо виплати відсоткового доходу та/або погашення номінальної вартості ЦП, в тому числі у вигляді сплати пені та відповідно не приймало рішення щодо укладення договорів забезпечення з власниками ЦП.

Викладене, на думку позивача свідчить про те, що директор ТОВ «ЕСУ» ОСОБА_4 за відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників, всупереч інтересам товариства, фактично вчинив з АТ «Укрексімбанк» окремі правочини щодо забезпечення зобов'язань за цінними паперами (у вигляді п.3.3 договорів купівлі-продажу цінних паперів), на укладення яких його не уповноважували, тобто вчинив правочин з перевищенням повноважень.

Крім того, позивач вказує, що в пп. 10.7.4.2. Статуту ТОВ «ЕСУ» встановлено обмеження повноважень директора товариства щодо розпорядження майном та коштами товариства на укладення договорів (угод), як тих, що відносяться до звичайної господарської діяльності товариства, так і тих, що до неї не відносяться, на суму до 2 мільйонів гривень.

Відповідно до пп. 10.3.15, 10.4 Статуту ТОВ «ЕСУ», до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства відноситься прийняття рішень щодо розпорядження майном та коштами Товариства та попереднє надання письмової згоди директору товариства на укладення договорів (угод), як тих, що відносяться до звичайної господарської діяльності товариства, так і тих, що до неї не відносяться, на суму, що перевищує 2 мільйонів гривень.

Позивач зазначає, що загальна сума пені, яка було заявлена відповідачем до стягнення з позивача на підставі оспорюваних пунктів 3.3. Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013р. у інших господарських справах станом на 26.04.2017р. становить більше 222 мільйонів гривень, що також свідчить, на його думку, про перевищення повноважень директором ТОВ «ЕСУ» під час укладення Договорів купівлі-продажу цінних паперів в частині оспорюваних пунктів.

Враховуючи викладене та той факт, що ТОВ «ЕСУ» не було схвалено зазначені договори забезпечення - п. 3.3. Договорів купівлі-продажу договорів купівлі-продажу, позивач вважає про наявність підстав для визнання останніх недійсними.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частин 1 та 4 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Нормами ч. 1 ст. 97 ЦК України, ч. 1 ст. 89 ГК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що управління товариством здійснюють його органи.

Згідно із ч. 2 ст. 97 ЦК України, органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Із змісту норми ст. 59 та пунктів «а», «б», «г - ж», «и - й» ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» вбачається, що до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річних результатів діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; визначення умов оплати праці посадових осіб товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; прийняття рішення про обрання уповноваженої особи для представлення інтересів учасників у випадках, передбачених законом; встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів.

Нормою ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).

Згідно із п.10.7 Статуту ТОВ «ЕСУ», виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор.

В силу норми ч. 2 та ч. 4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Положеннями пп. 10.7.1. п.10.7 Статуту ТОВ «ЕСУ» передбачено, що директор вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, які віднесено до компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників можуть прийняти рішення про передачу частини прав, що належать їм, до компетенції директора.

Так, перевищення повноважень директора ТОВ «ЕСУ» ОСОБА_4 на укладення договорів в частині п. 3.3. Договорів ТОВ «ЕСУ» у позовній заяві аргументує положеннями пп.10.3.16. п.10.3. та п.10.4. Статуту ТОВ «ЕСУ» та протоколом Загальних Зборів Учасників ТОВ «ЕСУ» №63 від 29.03.2013р.

Відповідно до змісту пп.10.3.16. п.10.3. та п.10.4. Статуту ТОВ «ЕСУ» до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «ЕСУ» віднесено прийняття рішень про придбання та відчуження акцій та часток у підприємствах, що належать товариству, а також про укладення будь-яких правочинів з цінними паперами.

Із зазначеного вбачається, що до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «ЕСУ» Статутом віднесено лише прийняття рішення про укладення правочинів з цінними паперами, а не визначення умов таких правочинів. Відтак, директор ТОВ «ЕСУ», як особа, яка в силу закону та установчих документів вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, які віднесено до компетенції Загальних зборів Учасників, вправі при укладенні таких договорів самостійно визначати їх умови.

Відтак, директор ТОВ «ЕСУ» вправі при укладенні на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЕСУ» договорів щодо розпорядження цінними паперами ТОВ «ЕСУ» самостійно визначати їх умови.

Із змісту Протоколу №63 вбачається, що 29.03.2013р. загальними зборами учасників ТОВ «ЕСУ» було прийнято рішення, зокрема:

- здійснити закрите (приватне) розміщення облігацій у кількості 4 610 644 шт. загальною номінальною вартістю 4 610 644 000,00 грн. Рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій оформити додатком 1 до Протоколу №63 (п. 1 Протоколу № 63);

- укласти договори купівлі-продажу Облігацій з першими власниками у кількості 4 610 644 шт. за ціною, що є не меншою номінальної вартості Облігацій (п. 4 Протоколу № 63);

- уповноважити директора Товариства ОСОБА_4 підписати від імені товариства договори купівлі-продажу облігацій на умовах, визначених у п. 4 цього Протоколу (п. 4 Протоколу № 63).

При цьому, аналіз змісту Протоколу №63 дає підстави для висновку про те, що єдиною умовою, якої повинен був дотримуватись Директор ТОВ «ЕСУ» ОСОБА_4 при розміщенні 4 610 644 шт. облігацій серед визначеного переліку осіб з 24.04.2013р. по 21.06.2013р. є ціна облігацій (укласти договори купівлі-продажу облігацій «за ціною, що є не меншою номінальної вартості облігацій»).

Жодних інших умов (обмежень), яких повинен був дотримуватись директор ТОВ «ЕСУ» при первинному продажу облігацій Протокол № 63 не містить.

З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що питання щодо зобов'язання по сплаті пені за порушення зобов'язань не віднесено законодавством чи Статутом ТОВ «ЕСУ» до компетенції загальних зборів учасників ТОВ «ЕСУ», директор ТОВ «ЕСУ», як особа, яка в силу закону та установчих документів вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, які віднесено до компетенції загальних зборів учасників, не був обмежений у своїх повноваженнях на укладення договорів, що містять зобов'язання по сплаті пені за порушення зобов'язань за облігаціями ні Протоколом №63, ні Статутом, ні нормами законодавства України.

Також, ТОВ «ЕСУ» у якості підстави для визнання п.3.3. Договорів недійсними додатково вказує на порушення пп.10.7.4.2 п.10.7. пп.10.3.15 п.10.3. Статуту ТОВ «ЕСУ», оскільки сума пені, яка була нарахована відповідачем до стягнення з позивача на підставі оспорюваних пунктів 3.3. Договорів станом на 26.04.2017р. становить більше 222 мільйонів гривень.

Відповідно до пп.10.7.4.2 п.10.7. Статуту ТОВ «ЕСУ» директор товариства, з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом, має право приймати рішення щодо розпорядження майном та коштами товариства на укладення:

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод), з урахуванням змін. та/або доповнень, які відносяться до звичайної господарської діяльності, на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн. або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень);

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод), з урахуванням змін та/або доповнень, які не відносяться до звичайної господарської діяльності, на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн. або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень);

- будь-яких договорів (угод), з урахуванням змін та/або доповнень, що передбачають надання Товариством відстрочення оплати на термін не більше 60-ти календарних днів, незалежно від суми договору;

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод) страхування із страховою премією на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн. або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень).

Згідно пп.10.3.15 п.10.3. Статуту ТОВ «ЕСУ», до компетенції загальних зборів учасників товариства належить прийняття рішень щодо розпорядження майном та коштами товариства та попереднє надання письмової згоди виконавчому органу товариства (директору) на укладення:

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод), з урахуванням змін. та/або доповнень, які відносяться до звичайної господарської діяльності, на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн.) або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень);

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод), з урахуванням змін та/або доповнень, які не відносяться до звичайної господарської діяльності, на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн. або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень);

- будь-яких договорів (угод), з урахуванням змін та/або доповнень, що передбачають надання Товариством відстрочення оплати на термін не більше 60-ти календарних днів, незалежно від суми договору;

- одного чи з одним контрагентом декількох протягом місяця договорів (угод) страхування із страховою премією на суму від 1 000 000,00 грн. до 2 000 000,00 грн. або еквівалент цієї суми в будь-якій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату укладення (внесення змін та/або доповнень).

Судом встановлено, що при укладенні директором ТОВ «ЕСУ» договорів купівлі-продажу цінних паперів не порушено пп.10.7.4.2 п.10.7. пп.10.3.15 п.10.3. Статуту ТОВ «ЕСУ», оскільки пеня за своєю правовою природою не є сумою договору.

Крім того, нарахування пені взагалі не мало би місця, у випадку належного виконання ТОВ «ЕСУ» взятих на себе зобов'язань за Договорами купівлі-продажу цінних паперів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на оспорюванні п. 3.3. договорів вказані обмеження не розповсюджуються.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, що є підставою для визнання Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013р. недійсним, враховуючи заявлені позивачем підстави позову.

Нормою ст. 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, Лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в цілому в залежність від схвалення кожної конкретної умови правочину - договору, в тому числі договору, який містить різні елементи договорів. Правочин (яким є сам договір, а не його частини) вважається схваленим в цілому, якщо особа, яку він представляє, зокрема, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

При цьому, законодавець нормативно не обмежує форми схвалення правочину та не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства. Схвалення дій представника можливе у різних формах: схвалення шляхом заяви про це, схвалення мовчазною згодою чи то схвалення шляхом здійснення так званих конклюдентних дій, що свідчать про прийняття правочину.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.4. своєї постанови від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснив, що доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпoгрaма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Судом встановлено, що позивачем здійснено схвалення Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013р., складовою та невід'ємною частиною яких є оспорювані п.3.3., що підтверджується:

- копію виписки про стан рахунку у цінних паперах АТ «Укрексімбанк» на 24.04.2013р. із якої вбачається, що облігації у кількості, визначеній у договорах, перераховані на рахунок в цінних паперах АТ «Укрексімбанк»;

- копія листа ТОВ «ЕСУ» № 146 від 12.05.2015р., яким ТОВ «ЕСУ», не оспорюючи саму підставу нарахування АТ «Укрексімбанк» пені, звертається до АТ «Укрексімбанк» з проханням не нараховувати ТОВ «ЕСУ» пеню за прострочення виконання зобов'язань зі сплати відсоткового доходу за облігаціями за 8-й відсотковий період (у зв'язку із тим, що прострочення «спричинено почасти значною кількістю святкових, вихідних та неробочих днів у періоді прострочення») та вказує, що день фактичної сплати відсоткового доходу - 05.05.2015р. не включається в період часу, за який нараховується пеня.

Наведені обставини, на переконання суду, в будь-якому випадку свідчать про схвалення позивачем Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013р., в тому числі оспорюваних пунктів, що унеможливлює визнання вказаного договору недійсним.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" про визнання недійсними п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №455-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №456-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №457-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №458-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №459-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №460-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №461-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №462-ДД/2013 від 24.04.2013р., п. 3.3. Договору купівлі-продажу цінних паперів №463-ДД/2013 від 24.04.2013р., укладених з публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", не підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив суд застосувати позовну давність.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК Українипозовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, за захистом яких той звернувся до суду, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.11.2018р.

Суддя А.І. Привалов