РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2018 р.Справа № 910/9693/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіка-Оил"

до Приватного підприємства "Фенікс Транс Сервіс"

про стягнення 80 521,23 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спіка-Оил" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Фенікс Транс Сервіс" про стягнення 80 521,23 грн., з яких 64 548,60 грн. заборгованості, 3 841,34 грн. інфляційних втрат, 1 290,80 грн. 3% річних та 10 840,49 грн. пені по Договору поставки пального № 83 від 09.12.2015 р.

Ухвалою суду від 30.07.2018 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіка-Оил" залишено без руху, зобов'язано позивача усунути недоліки позовної заяви.

13.08.2018р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 17.08.2018 р. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

27.08.2018 р. на адресу суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 378, яким відповідачу направлялась копія ухвали суду від 17.08.2018 р. Відтак, відповідач про розгляд даної справи повідомлений належним чином.

Відтак, відповідач про розгляд даної справи повідомлений належним чином.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

09.12.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спіка-Ойл" (надалі - позивач, продавець) та Приватним підприємством "Фенікс Транс Сервіс" (надалі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки пального №83 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передавати у власність покупця через мережу АЗС в установлені договором строки пальне для автотранспортних засобів (бензин А-92 EURO, бензин А-95 EURO, дизельне пальне EURO, газ вуглеводний скраплений (надалі - товар), а Покупець зобов'язується прийняти і сплатити його вартість у порядку та на умовах договору.

Номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину цього Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктами 3.1-3.3 Договору встановлено, що ціна даного Договору складається із загальної вартості товару, що поставляється за цим Договором на протязі строку дії Договору. Оплата товару здійснюється протягом п'яти банківських днів з моменту одержання товару. Перехід права власності на товар відбувається з моменту підписання видаткових накладних. Розрахунки за товар проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця, згідно наданого рахунку та/чи видаткової накладної.

Сторони в п. 4.1 Договору погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2016 р. , а в частині розрахунків - до повного їх завершення. У випадку, якщо протягом тридцяти календарних днів до моменту закінчення строку дії Договору жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується ще на один рік.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови Договору в частині поставки товару.

Проте, відповідач допустив заборгованість на суму 64 548,60 грн.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних на поставку товару та банківських виписок.

Судом встановлено, що будь-яких доказів сплати відповідачем у розмірі 64 548,60 грн. заборгованості за поставлений товар, станом на час розгляду справи не надано.

Крім суми основної заборгованості за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 840,49 грн. пені, 3 841,34 грн. інфляційних втрат та 1 290,80 грн. 3% річних.

Судом встановлено, що ні п.5.2 Договору, ні іншими його положеннями, не передбачено відповідальності відповідача, як покупця, у вигляді сплати пені.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання. (пункт 2 постанови Пленуму).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми нарахованої пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 3 841,34 грн. інфляційних втрат та 1 290,80 грн. 3% річних.

Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень по суті спору не надав, тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення 64 548,60 грн. заборгованості, 3 841,34 грн. інфляційних втрат та 1 290,80 грн. 3% річних доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх необґрунтованості та невідповідності умовам укладеного договору.

Стосовно заяви про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 129 Кодексу, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (клієнт) та адвокатським об'єднанням "Ястребова, Кузьмин і партнери" (далі - Об'єднання) 29.05.2018 р. було укладено договір №113 про надання правничої допомоги, згідно пункту 1.1. якого, окрім, є представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, щодо стягнення заборгованості з ПП "Фенікс транс сервіс" за договором поставки пального № 83 від 09.12.2015 р.

Відповідно до п. 4.1 Договору №02/04/18 за надання професійної правничої допомоги, передбаченої цим Договором, Клієнт сплачує Об'єднання гонорар в розмірі 20 000,00 грн. та витрати пов'язані із виконанням договору.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору від 29.05.2018 р. за послуги визначені у Договорі, Клієнт сплачує Об'єднанню 888,50 грн. за одну годину роботи адвоката Об'єднання протягом 3-х календарних днів з дня підписання відповідного Акту приймання-передачі наданих послуг за Договором.

З матеріалів справи, а саме з платіжного доручення № 11582 від 20.07.2018 р. вбачається, що позивач перерахував на рахунок адвокатського об'єднання грошові кошти у розмірі 11 106,25 грн. у якості оплати за договором про надання правової допомоги від 29.05.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатське об'єднання "Ястребова, Кузьмин і партнери", готувало та подавало позовну заяву, клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката в сумі 11 106,25 грн. (договір про надання правничої допомоги № 113 від 29.05.2018 р., ордер ХВ №000360 та платіжне доручення № 11582 від 20.07.2018 р.).

Проте, з урахуванням результату розгляду справи, її обставин та складності, суд вважає співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; а також предметом позовних вимог, витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, судові витрати позивача з оплати послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн. покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2 Стягнути з Приватного підприємства "Фенікс Транс Сервіс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіка-Ойл" (61089, м. Харків, пр. Фрунзе, 104А; ) 64 548 (шістдесят чотири тисячі п'ятсот сорок вісім) грн. 60 коп. заборгованості, 3 841 (три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 34 коп. інфляційних втрат, 1 290 (одну тисячу двісті дев'яносто) грн. 80 коп. 3% річних, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу та 1 524 (одну тисячу п'ятсот двадцять чотири) грн. 78 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.10.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна