РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
18.10.2018Справа № 910/8188/18
За позовом Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти
до Державного підприємства Українське авіаційно-транспортне підприємство Хорів-Авіа
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України
про внесення змін до договору
Суддя Усатенко І.В.
Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників сторін:
від позивача Мога М.В.
від відповідача Назаренко Є.О.
від третьої особи не з`явились
В судовому засіданні 18.10.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Українські вертольоти" до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа про внесення змін до договору від 27.01.2010 №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 року, укладеного між Державним підприємством Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти, доповнивши пункт 5.3 договору новим абзацом наступної редакції: «Індексація орендної плати у 2016 році не здійснюється».
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо внесення змін до договору суборенди № УВ.АРВ-12-003 від 27.01.2010 з приводу не здійснення індексації орендної плати. Позивач просить доповнити п. 5.3 договору абзацом наступного змісту: "Індексація орендної плати у 2016 році не здійснюється"
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 року відкрито провадження у справі №910/8188/18, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.08.2018 року, та залучено до участі й справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України.
02.08.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.09.2018.
23.07.2018 від третьої особи надійшли пояснення, в яких вона проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.
24.07.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки твердження позивача ґрунтуються на довільному тлумаченні положень пункту 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік, яке жодним чином не відноситься до спірних господарських правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки законодавець надав право протягом 2016 року в договорі оренди державного та комунального майна не зазначати одну з істотних умов договору, а саме орендну плату з урахуванням її індексації, і таке право розповсюджується лише на ті договори, які укладаються у 2016 році. Також, відповідач вказує на те, позивачем не надано будь-яких доказів в підтвердження існування обставин, передбачених законодавством, що є підставою для внесення змін договору.
02.08.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує обставини, викладені у позовній заяві.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2018 року.
Представник третьої особи в судове засідання 18.10.2018 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.
Неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.
В судовому засіданні 18.10.2018 року представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.
В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позову заперечував.
Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -
ВСТАНОВИВ
Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
27.01.2010 року між Державним підприємством Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА (Орендар) та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти (суборендар) було укладено Договір №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар на правах оренди приймає в строкове платне володіння та користування окреме індивідуально визначене майно вертоліт - МІ-8МТВ, заводський номер 94914 (далі ПС), балансова вартість якого становить 1965048,00 грн., з технічним майном, устаткуванням з комплекту 1:1, необхідним для виконання усіх видів авіаційних робіт за цивільними процедурами на території України та за її межами (п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди № 6 від 24.06.2011).
В подальшому, до вищевказаного Договору сторонами було укладено ряд додаткових угод № 4 від 10.11.2010, №6 від 24.06.2011, № 7 від 17.08.2013, № 8 від 20.01.2014, № 9 від 29.05.2015, якими вносили зміни до деяких умов Договору.
ПС, що орендується, знаходиться у володінні та користуванні Орендаря на підставі Договору оренди від 18.06.2002 № 2.7-02, укладеного між Орендарем та військовою частиною 2269 внутрішніх військ МВС України (балансоутримувачем), надалі Орендодавець (пункт 1.2. Договору).
Згідно з пунктом 15.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 17.08.2013 зазначений Договір діє до 05 травня 2023 року включно.
За умовами пункту 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 24.06.2011 орендна плата встановлена у розмірі, не меншої, що розрахована відповідно до п. 7 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить суму 180198,00 грн. без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2010 року. Орендна плата за червень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з березня 2010 року по червень 2011 року.
Відповідно до пункту 5.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 24.06.2011, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 5.5. Договору визначено, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін у випадках, передбачених чинним законодавством.
Згідно з п. 5.4. Договору у разі користування ПС протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) орендна плата за дні користування визначається пропорційно дням користування.
Згідно п. 5.6 договору в редакції додаткової угоди № 6 суборендар сплачує орендну плату щомісячно, до 15-го числа місяця, що йде за розрахунковим, після підписання акту виконаних робіт, у розмірі визначеному згідно з п. 5.1-5.4 з урахуванням п. 5.13 цього договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендаря.
Орендна плата, визначена у відповідності до пунктів 5.1., 5.2. цього Договору, сплачується Орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця після підписання Договору та починаючи від дати підписання сторонами акту приймання-передавання ПС в строк, встановлений в п. 5.6. цього Договору. (п.5.7 Договору)
Згідно з п. 5.9. Договору зайва сума орендної плати, що надійшла до Орендодавця, підлягає заліку в рахунок подальших платежів.
Зміни до умов цього Договору або його припинення допускаються за взаємної згоди сторін. Зазначені пропозиції розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (пункт 15.3. Договору).
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що частиною 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що істотною умовою договору оренди, зокрема, є орендна плата з урахуванням її індексації. Однак, на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати зупинено (п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік"). За таких підстав, з урахуванням вимог ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України просить Суд внести зміни до договору від 27.01.2010 року №УВ.АРВ-12-003 від 27.01.2010 року про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914, укладеного між Державним підприємством Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти, доповнивши п.5.3 договору новим абзацом наступної редакції: Індексація орендної плати у 2016 році не здійснюється.
В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для внесення змін до договору від 27.01.2010 року №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914.
Внаслідок укладення Договору №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 від 27.01.2010 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Право на подання позову про розірвання договору або внесення змін до договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.
Відповідно до п.15.3 Договору зміни до умов цього Договору або його припинення допускаються за взаємної згоди Сторін. Зазначені пропозиції розглядаються протягом 1 місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною.
Згідно з ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Можливість та підстави зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин встановлені нормою статті 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з частиною 1 цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона;
Таким чином, звертаючись з позовом про внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, позивач повинен за допомогою належних та допустимих доказів довести наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 від 27.01.2010 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що частиною 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що істотною умовою договору оренди, зокрема, є орендна плата з урахуванням її індексації. Однак, на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати зупинено (п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік").
01.06.2018 року Приватне акціонерне товариство Авіакомпанія Українські вертольоти направило на адресу Відповідача лист №33/18-юр від 30.05.2018 року про внесення змін до договору суборенди №УВ.АРВ-12-003 від 27.01.2010 року вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 згідно з п.9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік з вимогою підписати додаткову угоду №11 до договору, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 01.06.3018 та фіскального чеку від 01.06.2018 р.
У відповідь на вказаний лист Орендар листом №163.4-18 від 06.06.2018 року повідомив, що право сторін не зазначати про індексацію орендної плати розповсюджується на договори, які укладаються у 2016 році.
За змістом положень статей 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За змістом статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (частина 1 статті 284 Господарського кодексу України).
Разом із тим передача в оренду майна, яке є державною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Відповідно до цього Закону однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації (стаття 10).
У статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.
За змістом частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини третьої статті 762 Цивільного кодексу України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.
Враховуючи наведене, розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін, а в разі законодавчої зміни її розміру нормами чинного законодавства передбачено можливість внесення відповідних змін до умов договору.
Водночас, передбачені статтею 284 Господарського кодексу України і статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотні умови договору оренди, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації, є обов`язковими для суб`єктів права державної власності, майно яких є об`єктом оренди.
За змістом частини 2 статті 284 Господарського кодексу України та частини 4 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.
Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 від 27.01.2010 року Приватне акціонерне товариство Авіакомпанія Українські вертольоти як суборендар прийняло на себе зобов`язання протягом строку дії договору сплачувати орендарю орендну плату з урахуванням її індексації (пункти 5.1, 5.3, 5.6) і такий обов`язок позивача умовами договору не поставлено в залежність від будь-яких обставин.
Укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже в силу приписів статті 179 ГК, статей 204, 629 ЦК породжує для його сторін відповідні права та обов`язки, зокрема, право Державного підприємства Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА отримати орендну плату з урахуванням її індексації, та обов`язок Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти як орендаря сплатити цю плату у визначені договором розмірі та строки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі №910/9805/17.
Крім того, слід зазначити, що у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 викладено висновок про те, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
Суд звертає увагу, що листи Фонду державного майна України №10-16-2392 від 10.02.2016, №10-16-3331 від 26.02.2016, №10-16-6583 від 11.04.2016, №10-16-8324 від 04.05.2016, №10-16-9559 від 15.05.2017, №10-16-15948 від 15.08.2017, листи Міністерства юстиції України №12619/387-0-2-16/8.1 від 13.04.2016, №15514/475-0-2-16/8.1 від 04.05.2016, №22050/К-13549/7.3 від 09.06.2017 р. не є обов`язковими до застосування, оскільки мають лише інформаційний характер та не мають юридичної сили.
При цьому, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, суд звертає увагу, що жодних законів, якими би зупинялась дія Закону України Про оренду державного та комунального майна в частині індексації орендної плати уповноваженим на це органом державної влади прийнято не було.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відповідно до яких укладений між сторонами договір може бути змінений за рішенням суду.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти до Державного підприємства Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА про внесення змін до договору від 27.01.2010 №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 року, укладеного між Державним підприємством Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти, доповнивши пункт 5.3 договору новим абзацом наступної редакції: «Індексація орендної плати у 2016 році не здійснюється» задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ
1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 19-21, ) до Державного підприємства Українське авіаційно-транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА (04070, м. Київ, вул. Почайнинська, 52, ) про внесення змін до договору від 27.01.2010 №УВ.АРВ-12-003 про суборенду вертольоту МІ-8МТВ, заводський номер 94914 року, укладеного між Державним підприємством Українське авіаційно транспортне підприємство ХОРІВ-АВІА та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 24.10.2018

Суддя І.В.Усатенко