ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018

Справа № 910/9789/18

за позовом          Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до          Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України»

про          стягнення 13682,71 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення 13682,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умовам договору № 439/328303 про надання в користування кабельної каналізації електрозв’язку ПАТ «Укртелеком» від 06.06.2013 не в повному обсязі здійснив оплату вартості послуг, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 11681,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 1143,50 грн., пеню у розмірі 603,95 грн. та 3% річних у розмірі 253,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 суд ухвалив: позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; надання доказів які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви № 14-08/10 від 18.08.2018; встановити позивачу строк для усунення недоліків – протягом п’яти днів з дня вручення даної ухвали.

13.08.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/9789/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив – протягом п’яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п’яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (далі відповідач) укладено Договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв’язку ПАТ «Укртелеком» № 439/328303 (далі - Договір).

Відповідно до п.2.2. Договору позивач надає відповідачу в користування кабельну каналізацію електрозв’язку, що передбачає виконання комплексу організаційно- технічних заходів та надання супутніх послуг (бронювання місця, погодження робочого проекту, технічний нагляд за роботою, надання місця, використання ККЕ Укртелекому), а відповідач, на виконання вимог п. 2.3. Договору зобов’язується оплачувати послуги відповідно до умов Договору.

Згідно п. 3.2.1. Договору відповідач зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за Договором, відповідно до його умов та вимог чинного законодавства, на підставі виставлених позивачем рахунків.

Вартість послуг за Договором визначається на підставі Граничних тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозв’язку операторів телекомунікацій, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.9. Договору, вартість послуг з використання ККЕ визначається відповідно до Граничних тарифів та встановлюється в додатках № 4/1 до Договору.

Згідно п. 4.10. Договору оплату послуги з використання ККЕ відповідач здійснює щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунка позивача.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на виконання Договору позивачем було складено рахунки-акти за телекомунікаційні послуги за період з січня 2016 року по квітень 2018 року.

Відповідно до реєстрів доставки рахунків-актів, рахунки-акти за період з 2016 року по червень 2017 року отримані відповідачем, що підтверджується відміткою про дату отримання та підписом особи-отримувача (копії реєстрів доставки рахунків долучені до позову). При цьому, як зазначав позивач, рахунки-акти за період з липня 2017 - березня 2018 року були доставлені відповідачу за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc», яка призначена для електронного документообігу з контролюючими органами України: ДФСУ, ДССУ, ПФУ, ФСС по ТВП, ДКСУ, міністерства і відомства, зокрема для подачі електронної звітності і реєстрації податкових накладних в електронному вигляді, та для електронного документообігу між контрагентами чи партнерами, а саме: обміном податковими накладними, рахунками, актами, договорами та іншими юридично значущими документами.

Судом встановлено, що 15.03.2017 та 23.02.2018 позивач звертався до відповідача з претензіями №14-07/23 від 10.03.2017 та №558-вих-KV-82E200-2018 від 19.02.2018 щодо сплати заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору № 439/328303 про надання в користування кабельної каналізації електрозв’язку ПАТ «Укртелеком» від 06.06.2013 не в повному обсязі здійснив оплату вартості послуг, а саме відповідачем здійснено оплати не в повному обсязі за січень, липень-серпень 2016 року, не здійснено оплат за вересень 2016 року - березень 2018 року, внаслідок чого станом на 01.04.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11 681,43 грн. З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 11681,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 1143,50 грн., пеню у розмірі 603,95 грн. та 3% річних у розмірі 253,83 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконання Договору позивачем було складено рахунки-акти за телекомунікаційні послуги за період з січня 2016 року по квітень 2018 року.

Як встановлено судом, відповідно до реєстрів доставки рахунків-актів, рахунки-акти за період з 2016 року по червень 2017 року отримані відповідачем, що підтверджується відміткою про дату отримання та підписом особи-отримувача (копії реєстрів доставки рахунків долучені до позову). При цьому, як зазначав позивач, рахунки-акти за період з липня 2017 - березня 2018 року були доставлені відповідачу за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc», яка призначена для електронного документообігу з контролюючими органами України: ДФСУ, ДССУ, ПФУ, ФСС по ТВП, ДКСУ, міністерства і відомства, зокрема для подачі електронної звітності і реєстрації податкових накладних в електронному вигляді, та для електронного документообігу між контрагентами чи партнерами, а саме: обміном податковими накладними, рахунками, актами, договорами та іншими юридично значущими документами.

Так, відповідачем не спростовано вказані обставини, будь-яких заперечень по суті позову не подано, оскільки відзив відповідачем не надано.

Як встановлено судом, згідно з п. 4.10. Договору оплату послуги з використання ККЕ відповідач здійснює щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунка позивача.

У статті 903 ЦК України вказано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведене, станом на дату звернення до суду з позовом строк здійснення відповідачем оплати вартості наданих послуг за спірний період є таким, що настав.

При цьому, як зазначав позивач, оплати за січень 2016 р., липень - серпень 2016 р. були зараховані на виконання п. 6.2 Договору, в рахунок погашення пені за попередні періоди, та основного платежу за поточний період. Будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем надано не було.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідачем не надано доказів сплати вартості наданих послуг за Договором, в тому числі в заявленій позивачем сумі (детальний розрахунок заборгованості долучений до позову) не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов’язку зі сплати заявленої в позові заборгованості – 11681,43 грн., у зв’язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у вказаному розмірі, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 1143,50 грн. інфляційних втрат та 253,83 грн. 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на заявлений загальний період нарахування (з 21.02.2016 по 01.04.2018), з урахуванням строків оплати товару за Договором, перевіривши розрахунок позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що він є обґрунтованим, у зв’язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 253,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1143,50 грн. підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 603,95 грн. пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. Договору, за порушення строків оплати, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі недостатності суми проведеного Відповідачем платежу для виконання грошових зобов’язань у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Позивача у такій черговості: 1 - пеня, 2 - сума основного боргу.

Крім того, як зазначав позивач, оплати за січень 2016 р., липень - серпень 2016 р. були зараховані на виконання п. 6.2 Договору, в рахунок погашення пені за попередні періоди, та основного платежу за поточний період. Будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем надано не було.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення оплати за кожен місяць з квітня 2017 року по березень 2018 року, з урахуванням встановленого строку оплати, заявленого позивачем загального періоду нарахування штрафних санкцій (з 21.05.2017 по 01.04.2017) щодо кожного місяця, враховуючи, що заявлений в розрахунку період щодо кожного місяця не перевищує шестимісячний строк нарахування, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, у зв’язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. з огляду на задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, будинок 27А; ідентифікаційний код: 34726705) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код: 21560766) основний борг у розмірі 11681 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 43 коп., 3 % річних у розмірі 253 (двісті п’ятдесят три) грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 1143 (одна тисяча сто сорок три) грн. 50 коп., пеню у розмірі 603 (шістсот три) грн. 95 коп., та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Ю.В. Картавцева