РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2018Справа № 910/9636/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсними договору та актів приймання-здачі виконаних робіт, повернення грошових коштів у розмірі 87 500,00 грн

Представники учасників процесу згідно протоколу від 22.10.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про:

- визнання недійсним договору №05/05 від 05.05.2017 про надання послуг;

- визнання недійсними актів приймання-здачі виконаних робіт №01 від 30.05.2017, №02 від 30.06.2017, №03 від 30.07.2017, №04 від 30.08.2017, №05 від 30.09.2017 до договору №05/05 від 05.05.2017 надання адмінпослуг;

- застосування наслідків недійсності документів шляхом повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Плато плюс" грошових коштів в розмірі 87 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за твердженнями позивача, зазначені вище оспорювані договір та акти приймання-здачі виконаних робіт були підписані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато плюс" ОСОБА_2, як директором позивача. Однак, позивач стверджує, що станом на дату підписання вказаних правочинів, його керівником була інша фізична особа - ОСОБА_3. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що договір №05/05 від 05.05.2017 про надання послуг та акти приймання-здачі виконаних робіт №01 від 30.05.2017, №02 від 30.06.2017, №03 від 30.07.2017, №04 від 30.08.2017, №05 від 30.09.2017 підписані з боку позивача неуповноваженою на вчинення таких дій особою, враховуючи також наявність ознак фіктивності, позивач просить суд визнати зазначені правочини недійсними та повернути грошові кошти в розмірі 87 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 було запропоновано позивачу надати до суду письмові пояснення з визначених в ухвалі питань, витребувано у відповідача докази та відкладено підготовче засідання на 03.09.2018.

27.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду (далі - канцелярія) було подано заяву директора ТОВ "Плато Плюс" ОСОБА_2 про залучення його до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

30.08.2018 через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позов та заяву про долучення доказів.

03.09.2018 через канцелярію суду представником позивача було подано відповідь на відзив та письмові пояснення у справі.

У підготовчому засіданні 03.09.2018 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів та відповідні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.09.2018 та повторно витребувано оригінали всіх первинних документів бухгалтерського обліку та інших будь-яких документів, що підтверджують виникнення, зміну та/або припинення відносин, а також виконання робіт по Договору про надання послуг №05/05 від 05.05.2017 для огляду в судовому засіданні.

24.09.2018 через канцелярію суду представником позивача було подано додаткові пояснення та заперечення проти клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення третьої особи, закрито підготовче провадження та призначено справу №910/9636/18 до судового розгляду по суті в судовому засіданні 22.10.2018.

У судовому засіданні 22.10.2018 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог та просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.10.2018 проти задоволення позову заперечував, пославшись на викладені у відзиві обставини.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2017 між Товариством, як замовником, та Підприємцем, як виконавцем, укладено договір про надання послуг № 05/05 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати замовнику адміністративні послуги з питань, що виникають у процесі господарської діяльності товариства, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Даний договір підписано зі сторони позивача директором ОСОБА_2 та зі сторони виконавця - безпосередньо ОСОБА_1

На виконання вказаного договору сторонами було складено та підписано акти приймання здачі виконаних робіт, а саме: від 30.05.2017 № 01 на суму 35000,00 грн., від 30.06.2017 № 02 на суму 10000,00 грн., від 30.07.2017 № 03 на суму 19500,00 грн., від 30.08.2017 № 04 на суму 15500,00 грн та від 30.09.2017 № 05 на суму 7500,00 грн.

Як зазначив позивач, на час укладення спірного договору та підписання актів до нього, директором Товариства була ОСОБА_3, що вбачається із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на відповідні дати, у зв'язку з чим оспорюваний договір та акти підписані не уповноваженою на вчинення таких дій особою - ОСОБА_2

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з вимогами частини 2 вищезазначеної статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За частиною 1 статті 89 ГК України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Так, ОСОБА_2, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс", оскаржував у суді рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 1 від 20.01.2015, про звільнення з посади директора ОСОБА_2 за власним бажанням та призначення директором ОСОБА_3

За наслідками розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/3353/15-г рішенням від 18.08.2016 було відмовлено ОСОБА_2 у визнанні недійсними зборів, оформлених протоколом №1 від 20.01.2015. Дане рішення суду залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 та Вищого господарського суду України від 27.07.2017. Рішення суду обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 помилково ототожнено порушення корпоративних прав учасника господарського товариства та порушення трудових прав працівника такого товариства. Крім того, вимоги про визнання недійсними самих загальних зборів учасників товариства не відповідають способам захисту прав.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/5035/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018, відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників, оформлених протоколом № 1 від 20.01.2015, та скасування відповідної реєстраційної дії. Постановою Верховного Суду від 03.07.2018 зазначені судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У той же час, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 №370/890/15-ц були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс", а саме: поновлено його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" та скасовано наказ №1-к від 21.01.2015 про покладення обов'язків керівника підприємства на ОСОБА_3 Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03.10.2016 вимогу ОСОБА_2 про зобов'язання реєстраційної служби відновити відомості в реєстрі в частині керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» ОСОБА_2 від 21.01.2015.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.01.2017 рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 03.10.2016 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 №370/890/15-ц має преюдиційне значення для вирішення даного господарського спору.

Беручи до уваги, що чинним судовим рішенням було поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" та скасовано наказ № 1-к від 21.01.2015 про покладення обов'язків керівника підприємства на ОСОБА_3, укладення ОСОБА_2 05.05.2017 оспорюваного договору відбулося за наявності в останнього необхідного обсягу повноважень.

Крім того, в матеріалах справи міститься доданий позивачем до позовної заяви лист від 13.11.2017 № 2, адресований ОСОБА_2, в якому позивач зазначив, що відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань останній був директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс", зокрема, з 20.04.2016 по 23.10.2017.

Таким чином, позивачем підтверджується факт перебування ОСОБА_2 на посаді директора в період укладення останнім спірного договору та підписання актів до нього, жодних заперечень позивача щодо вказаного листа матеріали справи не містять.

Щодо посилань позивача на фіктивність оспорюваного договору та порушення ним публічного порядку, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення (пункт 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11).

Проте, позивачем не доведено відсутність у обох сторін оспорюваного правочину намірів створити певні правові наслідки його вчиненням.

Так, на розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/12/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 87500,00 грн. безпідставно сплачених грошових коштів за договором про надання послуг від 05.05.2017 №05/05 через відсутність у позивача первинних документів щодо його виконання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/12/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, у задоволенні позову було відмовлено з огляду на встановлення судом, що сторони своїми діями по наданню і прийняттю послуг та здійснення позивачем їх оплати, підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських відносин на умовах договору про надання послуг від 05.05.2017 №05/05.

Таким чином, спірний правочин не підпадає під ознаки, визначені статей 228, 234 ЦК України, у зв'язку з чим правові підстави для визнання його фіктивним та таким, що порушує публічний порядок, відсутні.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (статтею 74 ГПК України).

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в підтвердження наявності підстав для визнання договору про надання послуг від 05.05.2017 №05/05 недійсним.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог про визнання недійсним договору про надання послуг від 05.05.2017 №05/05, у зв'язку з чим суд відмовляє в цій частині у задоволені позову Товариства.

Оскільки заявлені Товариством позовні вимоги про визнання недійсними актів приймання-здачі виконаних робіт за договором та застосування наслідків недійсності документів мають похідний характер від вимоги про визнання зазначеного вище договору недійсним, то в задоволенні даних вимог Товариству слід також відмовити.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними договору та актів приймання-здачі виконаних робіт, повернення грошових коштів у розмірі 87 500,00 грн - відмовити повністю.

2. У визнанні недійсним договір про надання послуг №05/05 від 05.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 - відмовити.

3. У визнанні недійсним акту приймання-здачі виконаних робіт № 01 від 30.05.2017, акту приймання-здачі виконаних робіт № 02 від 30.06.2017, акту приймання-здачі виконаних робіт № 03 від 30.07.2017, акту приймання-здачі виконаних робіт № 04 від 30.08.2017 та акту приймання-здачі виконаних робіт № 05 від 30.09.2017 - відмовити.

4. У застосування наслідків недійсності договору про надання послуг №05/05 від 05.05.2017 шляхом повернення грошових коштів у розмірі 87 500,00 грн - відмовити.

5. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05.11.2018.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ