ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

29 жовтня 2018 року Справа № 926/1430/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Калина ІФ ЛТД

до Приватного підприємства Будмонтаж-2001

про стягнення боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат за договором поставки у сумі 55007,70 грн.

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Марущак Л.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (ордер ІФ № 060855 від 24.09.2018 року)

від відповідача не зявився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Калина ІФ ЛТД звернулося з позовом до Приватного підприємства Будмонтаж-2001 про стягнення боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за договором поставки у сумі 55007,70 грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.08.2018 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 06.09.2018 року.

Також, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.08.2018 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2018 року підготовче засідання відкладено на 24.09.2018 року.

У підготовчому засіданні 24.09.2018 року судом було проведено огляд оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви, а також встановлено, що копії доданих до позовної заяви документів відповідають їх оригіналам.

Ухвалою від 24.09.2018 року Господарський суд Чернівецької області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.10.2018 року, а ухвалою від 16.10.2018 року відклав розгляд справи по суті на 29.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки № 0011/17 від 10.08.2017 року ним було поставлено товар відповідачу на загальну суму 928074,42 грн. Проте, останній взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованість у сумі 55007,70 грн., з яких: основний борг у сумі 41695,30 грн., пеня у сумі 6948,26 грн., 3% річних у сумі 1706,38 грн. та інфляційні втрати у сумі 6193,76 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, у судові засідання його представник не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про дачу і час проведення судового засідання.

Заслухавши представника позивача та розглянувши подані ним документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив:

10 серпня 2017 року між сторонами було укладено договір поставки № 0011/17 (надалі - договір) згідного умов якого, позивач зобовязувався протягом строку дії договору, в порядку і на умовах, встановлених цим договором, продати та передати у власність відповідачу товар, а відповідач зобовязувався прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Ціна, загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, визначається в специфікації, яка є невідємною частиною цього договору (додаток № 1). Кількість товару, що поставляється в окремій партії, визначається в рахунках-фактури позивача, сформованих згідно замовлення відповідача (п. 1.2. договору).

Товар вважається поставлений позивачем і прийнятим відповідачем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію товару (п. 2.2. договору).

Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача за кожну партію на підставі рахунка-фактури протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту передачі товару відповідачу (пп. 4.2., 4.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: специфікації, яка є невідємною частиною цього договору (додаток № 1) та видаткових накладних № 89 від 25.09.2017 року та № 107 від 19.10.2017 року, відповідач згідно умов укладеного між сторонами договору та на підставі довіреностей № 111 від 25.09.2017 року, № 117 від 11.10.2017 року отримав від позивача товар загальною вартістю 928074,42 грн., що підтверджується підписами уповноважених осіб сторін та їх печатки у видаткових накладних.

Оплата товару відповідачем здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок позивача (п. 4.2. договору).

Оплата за кожну наступну партію товару здійснюється на підставі рахунку-фактури позивача протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту передачі товару відповідачу (п. 4.4. договору).

Так, відповідно до рахунків на оплату № 99 від 25.09.2017 року, № 112 від 09.10.2017 року та згідно платіжних доручень № 41 від 14.08.2017 року, № 69 від 22.08.2017 року, № 82 від 05.09.2017 року, № 7153 від 11.10.2017 року, № 222 від 16.11.2017 року, № 247 від 28.11.2017 року відповідач частково оплатив за отриманий ним товар суму у розмірі 886379,12 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним між сторонами договором становить 41695,30 грн.

При цьому, за несвоєчасне виконання взятих на себе зобовязань, відповідно до укладеного між сторонами договору, позивачем нараховані відповідачу пеня у сумі 6948,26 грн., три проценти річних у сумі 1706,38 грн. та індекс інфляції у сумі 6193,76 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, відповідач порушуючи умови укладеного між сторонами договору поставки № 0011/17 від 10.08.2017 року не оплатив у встановлений строк повну вартість прийнятого від позивача товару, а тому, зобовязаний сплатити позивачу існуючу заборгованість у сумі 41695,30 грн.

У разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1. договору).

У випадку порушення терміну оплати відповідач, за вимогою позивача, сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу(п. 5.2. договору).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач неналежно та несвоєчасно виконував грошові зобовязання по оплаті за отриманий товар, а тому має сплатити позивачу пеню у сумі 6948,26 грн., індекс інфляції у сумі 6193,76 грн. та три проценти річних у сумі 1706,38 грн.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача, з вини якого виник спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 220, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства Будмонтаж-2001 (вул. Миколаївська, 36-Б, кабінет 304, м. Чернівці, 58000, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Калина ІФ ЛТД (вул. Андрія Мельника, будинок 1-А, місто Івано-Франківськ, 76018, Код ) заборгованість у сумі 41695,30 грн., пеню у сумі 6948,26 грн., індекс інфляції у сумі 6193,76 грн., три проценти річних у сумі 1706,38 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

У судовому засіданні 29 жовтня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 06 листопада 2018 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.С. Тинок