ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/9951/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи:

позивача - Литвин П.В.,

відповідача - 1 - не з'явилися,

відповідача-2 - Янчак Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.07.2018

(головуючий - Широбокова Л.П., судді: Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М.)

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018

(суддя Кеся Н.Б.)

у справі №904/9951/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк",

2. Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго"

про стягнення заборгованості 1 463 811,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про солідарне стягнення заборгованості за векселем - 1 000 000,00 грн, відсотків на суму 154 027,40 грн та інфляційних у розмірі 309 784,22 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є законним векселедержателем, строк платежу за яким настав, але векселедавець в добровільному порядку оплату коштів за векселем не здійснив.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") є законним держателем простого векселя №82 на суму 1 000 000,00 грн, виданого Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго" (далі - ВАТ "Тернопільобленерго") зі строком платежу - по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015 року. Згідно з векселем ВАТ "Тернопільобленерго" зобов'язалося сплатити проти нього Українському кредитному банку (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк") чи його наказу 1 000 000,00 грн. На векселі проставлений бланковий індосамент на пред'явника такого змісту: "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління та головним бухгалтером банку та скріплено печаткою.

2.2. Листом вих. №26-2132/1.2-15 від 24.03.2015 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" запропонувала ВАТ "Тернопільобленерго" оплатити до 12 год. 00 хв. 07 квітня 2015 року векселі, у тому числі вексель №82. У визначений в листі строк ВАТ "Тернопільобленерго" оплату за векселем не здійснило.

2.3. Суди встановили, що позивач відрядив з 21.04.2015 по 24.04.2015 своїх працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до міста Тернопіль для пред'явлення цінних паперів до оплати до ВАТ "Тернопільобленерго", що підтверджується посвідченнями на відрядження, розпорядженнями про відрядження та відмітками про прибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до постійної роботи.

2.4. Суди дослідили, що обставини та факти щодо намагання позивача пред'явити вексель до оплати були також встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/7546/15-ц та рішенням Господарського суду міста Києва у справі №921/4729/15-г/18 від 07.06.2017.

2.5. Несплата відповідачем заборгованості за простим векселем №82 і стала підставою для виникнення спору у цій справі.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ "Тернопільобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 650 000,00 грн заборгованості за векселем, 151 561,64 грн відсотків та 17 273,43 грн - судового збору. В частині вимог про стягнення заборгованості за векселем в сумі 350 000,00 грн провадження у справі закрито. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 309 784,22 грн та відсотків - 2 465,76 грн - відмовлено. В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - відмовлено.

3.1.1. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язаним за векселем є відповідач-2, оскільки індосамент містить напис "без обороту на мене", який лише частково сплатив кошти в сумі 350 000,00 грн.

3.1.2. Суд також дійшов висновку, що спеціальне вексельне законодавство, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, містить виключний перелік нарахувань на суму векселя, серед яких відсутня можливість стягнення інфляційних втрат. Також суд зазначив, що позивачем невірно визначено строк порушення зобов'язання, в зв'язку з чим суд перерахував відсотки за векселем.

3.2. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.2.1. Суд апеляційної інстанції зазначив, що датою, з якою пов'язуються настання строку оплати за векселем, слід вважати 22.04.2015, саме дату пред'явлення векселя, а не дату надіслання листів (вимог) про оплату без пред'явлення векселя. Таким чином, суд відхилив доводи позивача щодо настання строку оплати за векселем 07.04.2015.

3.2.2. Погодившись з висновком суду першої інстанції про те, що ст.625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, апеляційний господарський суд вказав таке.

Посилання позивача на ст. 625 ЦК України та ст. 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі є помилковим. Зокрема, статтею 4 зазначеної Конвенції передбачено, що дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Так, в зазначених положеннях йдеться про дію зобов'язань, але не про їх обсяг. Таким чином, національне законодавство не встановлює додаткових правових наслідків невиконання вексельних зобов'язань.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням щодо часткового задоволення позову, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні інфляційних у розмірі 309 784,22 грн та 6% річних у розмірі 2 465,76 грн скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, який його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача-2.

4.1.1. В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає про порушення судами норм матеріального права, зокрема ст.625 ЦК України та ст.4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі. На думку скаржника, оскільки зобов'язання за спірним векселем є грошовим, то застосування ст.625 ЦК України до спірних правовідносин є обов'язковим та законним в Україні. Відтак позовна вимога про стягнення інфляційних за спірним векселем у цій справі є законною та обґрунтованою.

4.1.2. Щодо часткової відмови у стягненні 6% річних скаржник посилається на положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" від 08.06.2007, зазначаючи таке. Нарахування 6% річних здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

4.2. У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" зазначило, що не погоджується з вимогами скарги позивача та вважає, що судами об'єктивно та в повному обсязі вивчено всі надані сторонами докази у справі, дотримано в повному обсязі норми матеріального та процесуального права.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу ВАТ "Тернопільобленерго" просить відмовити в задоволені касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України", зважаючи на таке.

4.3.1. Нормами Уніфікованого закону не передбачено покладення на особу, зобов'язану за векселем, таких платежів як збитки від інфляції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11, а також в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №904/8714/17, від 22.05.2018 у справах №№904/8712/17, 904/8713/17 та від 23.05.2018 у справах №№904/8710/17, 904/8711/17.

4.3.2. ВАТ "Тернопільобленерго" наголошувало судам першої та суд апеляційної інстанції на тому, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі в розумінні ст.ст.77, 76 ГПК України докази факту прострочення виконання відповідачем-2 вексельного зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 статті 35 Уніфікованого закону строк платежу за переказним векселем, що підлягає сплаті у визначений строк від пред'явлення, визначається або датою акцепту або датою протесту. Простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу.

Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом, дата якого є початком строку від пред'явлення. У справі, що розглядається, на момент прийняття рішення судом відсутній протест, дата якого є початком строку від пред'явлення векселя.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. Скаржник у касаційній скарзі просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та вважає неправильним здійснений судами обрахунок початку строку, з якого слід обраховувати 6% річних, у зв'язку з чим не погоджується з відмовою у стягненні йому 2 465,76 грн.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується стягнення заборгованості за простим векселем, виданим ВАТ "Тернопільобленерго" та непогашеним після пред'явлення позивачем вимоги щодо його оплати.

5.2.2. Як вірно вказали суди, відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), "Про цінні напери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до статті 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

5.2.3. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що датою, з якою пов'язуються настання строку оплати за векселем слід вважати дату пред'явлення векселя, тобто 22.04.2015, а не дату надіслання позивачем листів (вимог) про оплату без такого пред'явлення векселя.

Таким чином, доводи скаржника щодо настання строку оплати за векселем 07.04.2015 не ґрунтуються на нормах права та відхиляються Судом з огляду на їх помилковість. Відтак, вимоги касаційної скарги про прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в частині стягнення 2 465,76 грн є безпідставними.

5.2.4. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання вексельного зобов'язання, суд касаційної інстанції також вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний порядок є вичерпним. При цьому Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ньому, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Отже, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов'язань до правовідносин, пов'язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні" (постанови від 15.05.2018 у справі №904/8714/17, від 22.05.2018 у справі №904/8713/17, від 23.05.2018 у справі №904/8710/17, від 23.05.2018 у справі №904/8711/17).

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, про що йшлося у п.4.1.1 цієї постанови.

5.2.5. Враховуючи, що касаційна скарга позивача не містить інших доводів щодо порушення чи неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а доводи, наведені у ній, відхилені судом касаційної інстанції з підстав зазначених вище, Суд дійшов висновку, що звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права як необхідну передумову для скасування судових рішень, ухвалених у справі.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 у справі №904/9951/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Мамалуй

В. Студенець