ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1628/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод, 61089, м. Харків, проспект Індустріальний, 3, ;

до відкритого акціонерного товариства Мінський тракторний завод (Открытое акционерное общество Минский тракторный завод), 220070, Республіка Білорусь, м. Мінськ, вул. Довгобродська, 29, кімн. 201, УНП 100 316 761;

про стягнення пені та 3% річних за договором № 53/17 від 17.08.2017 у розмірі 388249, 52грн.

за участю представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №36/54 від 11.05.2018);

відповідача не зявився.

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство Харківський підшипниковий завод звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відкритого акціонерного товариства Мінський тракторний завод про стягнення з останнього пені за порушення термінів оплати товару по договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 314572, 75 грн. та річні за порушення термінів оплати товару по Договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 73658, 77 грн., а всього 388249, 52 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.06.2018 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.09.2018 та у звязку з необхідністю повідомлення відповідача про дату час та місце судового засідання зупинено провадження по справі до виконання доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2018 поновлено провадження по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 29.10.2018 та зупинено провадження по справі до виконання доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2018 поновлено провадження по справі.

29.10.2018 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, в обґрунтування зазначив, що 17.08.2017 між сторонами укладений зовнішньоекономічний договір № 53/17, відповідно до умов якого продавець зобовязується виготовити та відвантажити, а покупець прийняти та оплатити товар за номенклатурою, кількістю та ціною, вказаною в генеральних специфікаціях до даного договору. Генеральні специфікації є невідємною частиною даного договору. Згідно з п. 1.3. договору, у редакції Протоколу врегулювання розбіжностей № 2 від 17.11.2017 на кожну окрему поставку товару сторони підписують окрему специфікацію, яка входить до складу генеральної специфікації та є невід'ємною частиною цього договору. Додатковою угодою № 1 від 12.12.2017 сторонами узгоджена та підписана генеральна специфікація № 2 на загальну суму 304261, 96 доларів США. На підставі генеральної специфікації № 2 сторонами було підписано 9 специфікацій від 13.12.2017 на постачання підшипників. Згідно п. 3.1. договору у редакції Протоколу врегулювання розбіжностей №2 від 17.11.2017 сторони досягли згоди про те, що «Платежі за цим договором будуть здійснюватися на поточний рахунок продавця протягом 30-ти календарних днів з дня оформлення продавцем митної декларації в митних органах України шляхом перерахування грошових коштів на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури, валюта платежу долари США, російські рублі та гривні, при оплаті у валюті, яка відрізняється від валюти вказаній продавцем у рахунку фактурі, перерахунок проводиться по курсу НБУ на дату списання грошових коштів з рахунку покупця». У рамках виконання специфікації № 1 від 13.12.2017 та № 2 від 13.12.2017 позивач 28.12.2017 поставив відповідачу товар на суму 68989, 68 доларів США. Дата перетину товаром кордону України - 02.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично поступила на рахунок продавця 16.02.2018 тобто з простроченням у 18 календарних днів. Крім того, у рамках виконання специфікації № 3 від 13.12.2017 та № 4 від 13.12.2017 позивач 28.12.2017 поставив відповідачу товар на загальну суму 70962, 60 доларів США. Дата перетину товаром кордону України - 03.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично частково оплата поступила у сумі 66275, 44 доларів США на рахунок продавця 23.02.2018, тобто з простроченням у 25 календарних днів, а оплата у сумі 4687,16 доларів США поступила на рахунок продавця 28.03.2018., тобто з простроченням у 58 календарних днів. Крім того, у рамках виконання специфікації № 5 від 13.12.2017 та № 6 від 13.12.2017 позивач 29.12.2017 поставив відповідачу товар на суму 66275, 44 доларів США. Дата перетину товаром кордону України - 03.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично оплата поступила на рахунок продавця 28.03.2018, тобто з простроченням у 58 календарних днів. Крім того, у рамках виконання специфікації №7 від 13.12.2017 та № 8 від 13.12.2017 позивач 22.01.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 66275, 44 доларів США. Дата перетину товаром кордону України - 23.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 21.02.2018, однак фактично оплата у сумі 4033456, 10 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ складає 66275, 44 доларів США на дату здійснення платежу покупцем (20.04.2018), поступила на рахунок продавця 23.04.2018, тобто з простроченням у 61 календарний день. Крім того, у рамках виконання специфікації № 9 від 13.12.2017 позивач 22.01.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 31758, 80 доларів США. Дата перетину товаром кордону України - 23.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніш 21.02.2018, однак фактично оплата поступила на рахунок продавця 23.04.2018, тобто з простроченням у 61 календарний день. У звязку з порушенням термінів оплати товару по договору № 53/17 від 17.08.2017 позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 314572, 75 грн. та річні у сумі 73658, 77 грн.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, обґрунтованого відзиву на позовну заяву у строк встановлений ухвалою суду від 20.06.2018 не надав, разом з тим, 20.08.2018 надіслав клопотання (вих. № 934-253/10-1907 від 06.08.2018) про розгляд справи за його відсутності та 24.09.2018, 01.10.2018 клопотання (вих. № 934-253/10-1908 від 06.08.2018, № 934-253/10-2179 від 24.09.2018) про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування якого зазначив, що розмір неустойки відповідно до договору є надзвичайно високим, період прострочення виконання зобовязання за договором був невеликий та не завдав шкоди іншим учасникам господарських відносин.

Повноважний представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та просив відмовити.

29.10.2018 суд оголосив про закінчення зясування обставин справи і перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача просив позов задовольнити та стягнути з відповідача пеню за порушення термінів оплати товару по договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 314572, 75 грн. та річні за порушення термінів оплати товару по Договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 73658, 77 грн.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представника позивача у судових дебатах, суд встановив наступне.

Нормами чинного законодавства України та нормами міжнародного права передбачено, що господарські суди вправі вирішувати спори за участю сторони нерезидента України у випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Такі норми містить Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (далі, Угода), укладена державами-учасницями СНД у м. Києві 20.03.1992 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-ХІІ).

Згідно з п. 2 ст. 4 Угоди, Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це письмова згода Сторін про передачу спору цьому суду.

Відповідно до ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 43 Закону України Про міжнародне приватне право закріплено, що сторони договору можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до п. 11.1 договору № 53/17 від 17.08.2017 сторони досягли згоди про те, що «Всі спори і розбіжності, які можуть виникнути під час виконання даного договору та/або у звязку з ним, вирішується шляхом переговорів. У випадку не досягнення згоди між сторонами, всі спори и розбіжності підлягають остаточному вирішенню Економічним (господарським) судом за місцем знаходження позивача. Право, що підлягає застосуванню матеріальне та процесуальне право держави, резидентом якої є позивач, включаючи норми міжнародного права, які регулюють договірні відносини нерезидентів.

17.08.2017 між публічним акціонерним товариством Харківський підшипниковий завод (змінило назву на приватне акціонерне товариство Харківський підшипниковий завод) та відкритим акціонерним товариством Мінський тракторний завод укладено зовнішньоекономічний договір № 53/17 (арк. справи 59-67).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобовязується виготовити та відвантажити, а покупець прийняти та оплатити товар за номенклатурою, кількістю та ціною, вказаною в генеральних специфікаціях до даного договору. Генеральні специфікації є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору платежі за цим договором будуть здійснюватися на поточний рахунок продавця протягом 30-ти календарних днів з дня оформлення продавцем митної декларації в митних органах України шляхом перерахування грошових коштів на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури, валюта платежу долари США, російські рублі та гривні. При оплаті у валюті, яка відрізняється від валюти вказаній продавцем у рахунку фактурі, перерахунок проводиться по курсу НБУ на дату списання грошових коштів з рахунку покупця.

Згідно з п. 1.3. договору на кожну окрему поставку товару сторони підписують окрему специфікацію, яка входить до складу генеральної специфікації та є невід'ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 12.12.2017 сторонами узгоджена та підписана генеральна специфікація № 2 на загальну суму 304261, 96 доларів США (арк. справи 90).

На підставі генеральної специфікації № 2 сторонами було підписано 9 специфікацій від 13.12.2017 на постачання підшипників (арк. справи 92-100).

Як вбачається з матеріалів справи, у рамках виконання специфікації № 1 від 13.12.2017 та № 2 від 13.12.2017 позивач 28.12.2017 поставив відповідачу товар на суму 68989, 68 доларів США, що підтверджується наступними документами: вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350823, яка оформлена 28.12.2017, рахунком - фактурою № 53/17/1-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/1-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0074384. Дата перетину товаром кордону України - 02.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично поступила на рахунок продавця 16.02.2018 тобто з простроченням у 18 календарних днів.

У рамках виконання специфікації № 3 від 13.12.2017 та № 4 від 13.12.2017 позивач 28.12.2017 поставив відповідачу товар на загальну суму 70962, 60 доларів США, що підтверджується наступними документами: вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350827, яка оформлена 28.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/2-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/2-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №067828. Дата перетину товаром кордону України - 03.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично частково оплата поступила у сумі 66275, 44 доларів США на рахунок продавця 23.02.2018, тобто з простроченням у 25 календарних днів, а оплата у сумі 4687,16 доларів США поступила на рахунок продавця 28.03.2018., тобто з простроченням у 58 календарних днів.

У рамках виконання специфікації № 5 від 13.12.2017 та № 6 від 13.12.2017 позивач 29.12.2017 поставив відповідачу товар на суму 66275, 44 доларів США, що підтверджується наступними документами: вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350999, яка оформлена 29.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/3-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/3-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0074036. Дата перетину товаром кордону України - 03.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 29.01.2018, однак фактично оплата поступила на рахунок продавця 28.03.2018, тобто з простроченням у 58 календарних днів.

У рамках виконання специфікації №7 від 13.12.2017 та № 8 від 13.12.2017 позивач 22.01.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 66275, 44 доларів США, що підтверджується наступними документами: вантажною митною декларацією № UA 807170/2018/002446, яка оформлена 22.01.2018, рахунком-фактурою № 53/17/4-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/4-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №084356. Дата перетину товаром кордону України - 23.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніше 21.02.2018, однак фактично оплата у сумі 4033456, 10 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ складає 66275, 44 доларів США на дату здійснення платежу покупцем (20.04.2018), поступила на рахунок продавця 23.04.2018, тобто з простроченням у 61 календарний день.

У рамках виконання специфікації № 9 від 13.12.2017 позивач 22.01.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 31758, 80 доларів США, що підтверджується наступними документами: вантажною митною декларацією № UA 807170/2018/002450, яка оформлена 22.01.2018, рахунком - фактурою № 53/17/5 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №000367. Дата перетину товаром кордону України - 23.01.2018, оплата за товар повинна була поступити на рахунок продавця не пізніш 21.02.2018, однак фактично оплата поступила на рахунок продавця 23.04.2018, тобто з простроченням у 61 календарний день.

У звязку з порушення термінів оплати товару за договором № 53/17 від 17.08.2017 позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 314572, 75 грн., а саме: - за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 29927, 12 грн.,

- за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 46193, 59 грн.,

- за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 92881, 33 грн.,

- за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 98412, 18 грн.,

- за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 47158, 53 грн.

Крім того, за порушення термінів оплати товару за договором № 53/17 від 17.08.2017 позивачем нараховано відповідачу річні у сумі 73658, 77 грн., а саме:

- за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 2805, 66 грн.,

- за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 4313, 55 грн.,

- за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 8465, 81 грн.,

- за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 39254, 57 грн.,

- за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 18819, 18 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 53/17 від 17.08.2018 є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором № 53/17 від 17.08.2018 виконав, що підтверджується вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350823, яка оформлена 28.12.2017, рахунком - фактурою № 53/17/1-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/1-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0074384, вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350827, яка оформлена 28.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/2-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/2-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №067828, вантажною митною декларацією № UA 807170/2017/350999, яка оформлена 29.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/3-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/3-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0074036, вантажною митною декларацією № UA 807170/2018/002446, яка оформлена 22.01.2018, рахунком-фактурою № 53/17/4-1 від 19.12.2017, рахунком-фактурою № 53/17/4-2 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №084356, вантажною митною декларацією № UA 807170/2018/002450, яка оформлена 22.01.2018, рахунком - фактурою № 53/17/5 від 19.12.2017, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №000367 (арк. справи 101-133), однак відповідач взяті на себе зобов'язання за договором № 53/17 від 17.08.2018 виконав несвоєчасно, за отриманий товар розрахувався з порушенням строків, визначених договором.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 9.5 договору у разі порушення термінів оплати, передбачених цим договором, покупець на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу продавця, зобовязується починаючи з 85 календарного дня з моменту перетину товаром митного кордону України до дня зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, включаючи день зарахування, сплатити продавцю 110 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

У звязку з чим, позивачем відповідно до п. 9.5 договору нараховано відповідачу річні у сумі 73658, 77 грн., а саме: за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 2805, 66 грн., за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 4313, 55 грн., за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 8465, 81 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 39254, 57 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 18819, 18 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пред'явлених до стягнення річних за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 2805, 66 грн., за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 4313, 55 грн., за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 8465, 81 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 39254, 57 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 18819, 18 грн., враховуючи, що оплата поставленого товару здійснювалася відповідачем з порушенням терміну, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що відповідають вимогам договору та чинного законодавства, а отже підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 314572, 75 грн., а саме: за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 29927, 12 грн., за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 46193, 59 грн., за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 92881, 33 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 98412, 18 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 47158, 53 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.3 договору передбачено, що за порушенням термінів оплати, передбачених цим договором, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, включаючи день зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, від суми заборгованості.

Приймаючи до уваги, що оплата поставленого товару здійснювалася відповідачем з порушенням терміну визначеного договором та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобовязань, відповідач має нести відповідальність у вигляді сплати пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 30.01.2018 по 16.02.2018 у сумі 29927, 12 грн., за період з 30.01.2018 по 23.02.2018 та з 24.02.2018 по 28.03.2018 у сумі 46193, 59 грн., за період з 30.01.2018 по 28.03.2018 у сумі 92881, 33 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 98412, 18 грн., за період з 22.02.2018 по 23.04.2018 у сумі 47158, 53 грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд дійшов висновку, що він є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Разом з тим, відповідач заявив клопотання вих. № 934-253/10-1908 від 06.08.2018, № 934-253/10-2179 від 24.09.2018 (вх. № 23953 від 20.08.2018, № 28522 від 01.10.2018) про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування якого зазначив, що розмір неустойки відповідно до договору є надзвичайно високим, період прострочення виконання зобовязання за договором був невеликий та не завдав шкоди іншим учасникам господарських відносин.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Водночас, 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Так, ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017, не передбачає право суду зменшувати заявлені до стягнення штрафні санкції за клопотанням сторони у випадку ухвалення рішення судом.

Враховуючи, що при під час ухвалення судового рішення, суд керується процесуальним законом, який не передбачає право суду зменшувати розмір штрафних санкцій, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 5823, 74 грн. покладається на відповідача.

Що стосується відшкодування витрат повязаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду вартість поштового відправлення відповідачу у розмірі 431, 05 грн., суд виходить з того, що згідно ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат повязаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчинення інших дій, повязаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, відповідно до чеку Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» № ПН 55 вартість поштового відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів складає 431, 05 грн. (арк. справи 12).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положення ч. 2 ст. 128 ГПК України, витрати повязані з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду у розмірі, а саме: вартість поштового відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у розмірі 431, 05 грн., підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства Мінський тракторний завод (Открытое акционерное общество Минский тракторный завод), Республіка Білорусь, 220070, м. Мінськ, вул. Довгобродська, 29, кімн. 201, УНП 100 316 761, банківські реквізити в гривнях України: № рахунку (IBAN) BY55AKBB, банк: Філіал № 527 «Белжелдор» ВАТ «АСБ Беларусбанк», Республіка Білорусь, 220039, м. Мінськ, вул. Воронянського, 7 А, УНП 100783330, БИК: AKBB BY 2X, БАНК-КОРЕСПОНДЕНТ: АТ «ОЩАДБАНК, Україна, м. Київ, PUBLIK JOINT STOCK COMPANY «STATE SAVINDS BANK OF UKRAINE» KIEV, SWIFT: COSBUAUK, № кор. Рахунку ВАТ «АСБ Беларусбанк» в АТ «ОЩАДБАНК» - 0, , МФО 300465) на користь приватного акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод (61089, м. Харків, проспект Індустріальний, 3, , ІПН 91, Банківські реквізити в гривнях України: приватне акціонерне товариство Харківський підшипниковий завод (АТ «ХАРП»), проспект Індустріальний, 3, Харків, 61089, Україна, тел. (0572) 93-51-14, факс (0572) 94-06-79, Кореспондентський рахунок 1026 в Національному банку України, код банку 300001, ПАТ «АЛЬФА-БАНК», вул. Десятинна, 4/6 м. Київ, Україна, 01001, ЕДРПОУ 23494714, МФО 300346, SWIFT: ALFAUAUK, Отримувач: приватне акціонерне товариство Харківський підшипниковий завод (АТ «ХАРП»), Номер рахунку: 1601) пеню за порушення термінів оплати Товару по Договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 314572, 75 грн. та річні за порушення термінів оплати Товару по Договору № 53/17 від 17.08.2017 у сумі 73658, 77 грн., а всього 388249, 52 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 5823, 74 грн. та витрати, повязані із направленням копії позовної заяви та доданих до неї документів у розмірі 431, 05 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено та підписано 05.11.2018.

Суддя ОСОБА_2