ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2018 р. Справа№ 910/8201/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018

у справі № 910/8201/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 18 511,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 18 511,12 грн., яке становить суму виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_2 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 288861а7кг від 18.08.2017 страхового відшкодування, в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Mazda СХ-5», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_3 - водія автомобіля «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 7258182.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу.

При цьому, при вирішення спору сторін суд першої інстанції залишив без розгляду відзив на позовну заяву, з огляду на те, що його відповідачем було подано з пропуском визначеного ГПК України строку.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що спірне рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- строки подачі ним відзиву на позов порушені не були, адже ухвалою про відкриття провадження по справі № 910/8201/18 від 27.06.2018 відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, яку він отримав 04.07.2018. Водночас, з огляду на неотримання ним позовної заяви, відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням від 12.07.2018 за вих№ 12/07/18/6, в якому зазначив, що він не має змоги надати відзив по позовну заяву, оскільки позивач, всупереч вимогам ст. 164 ГПК України, не направив на адресу відповідача (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96) позовну заяву та додані до неї документи, та просив суд зобов'язати позивача вчинити вказані дії та продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позов. З огляду на відсутність реакції на вказане клопотання від суду першої інстанції, відповідач 30.07.2018 звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та, після ознайомлення зі справою, надав відзив на позов;

- позивачем не було дотримано приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про відсутність у останнього прав на звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/8201/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 справа № 910/8201/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 17.08.2018:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 26.10.2018;

- роз'яснено сторонами, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз'яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

30.10.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 26.10.2018 - примітка суду), в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що він не позбавлений права за виплатою страхового відшкодування звернутися безпосередньо до суду, в той час як у випадку відмови у задоволенні позову позивач буде позбавлений права на судовий захист у майбутньому, у разі якщо позивач направить відповідачу заяву на виплату, оскільки 1 рік з дати ДТП минає тільки 02.03.2019, а відповідач залишить її без розгляду чи задоволення, оскільки вже існує рішення з цього предмету спору, та відповідач ухиляється від виплати страхового відшкодування.

Станом на 07.11.2018 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/8201/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 відкрите 16.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням вихідних днів, розпочався з 01.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 17.12.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

18.08.2017 позивач як страховик та ОСОБА_2 як страхувальник уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 288861а7кг (далі Договір) (а.с. 14-26), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Mazda СХ-5», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 19 Договору, дата початку дії Договору - 19.08.2017, дата закінчення дії Договору - 18.08.2018.

02.03.2018 о 12 години 05 хвилин в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_3.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 47), Страховим актом №: АХА2365509 (а.с. 48), з урахуванням того, що франшиза за Договором страхування (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5% від страхової суми (600 001 грн.), тобто 3 000,01 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 18 511,12 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі ДП «Авто Інтерйнешнл» № 1088558_РФ_058090 від 06.03.2018 на суму 21 511,12 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 46).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданому позивачу Повідомленні про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяві на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 05.03.2018 (а.с. 31-33) страхувальник просить відновити автомобіль та виплатити страхове відшкодування на рахунок ДП «Авто Інтерйнешнл» (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) за вказаними у повідомлення реквізитами.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 431 522 від 15.03.2018 (а.с. 49), страхове відшкодування в сумі 18 511,12 грн. перераховано позивачем на рахунок ДП «Авто Інтерйнешнл».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2018 у справі № 756/3412/18 (а.с. 56).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

З наявного в матеріалах справи витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 62) слідує, що станом на 02.03.2018 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом АЕ 7258182 (далі Поліс) (страхувальник ОСОБА_3).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

За правилами ст. 22 Закону обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Враховуючи, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД, та строк його експлуатації не перевищує 7 років (згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 42) рік випуску Автомобіля - 2013, а дата ДТП 02.03.2018), неврахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку є обгрнутованим.

Зі змісту витягу Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., а франшиза - 0 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 18 511,12 грн. (18 511,12 -0).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог позивача.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до приписів Закону України відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах керують Автомобілем 1, має прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування лише після звернення до нього з відповідною заявою, проте з такою заявою позивач до нього не звертався, а відтак, на даний час у відповідача не виникло обов'язку щодо прийняття відповідного рішення про виплату або про відмову у виплаті такого спірного страхового відшкодування, а у позивача, відповідно, - прав на звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги потерпілої особи, але не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище правових норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 23/279 від 28.08.2012.

Щодо посилань відповідача на те, що строки подачі ним відзиву на позов порушені не були, колегія суддів зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою від 27.06.2018, якою відкрито провадження у справі, суд встановив відповідачу строк для подачі відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, яка відповідачем була отримана 04.07.2018, а відтак, подати відзив на позов відповідач мав право по 19.07.2018 включно.

12.07.2018 відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням від 12.07.2018 за вих.№ 12/07/18/6, в якому зазначив, що він не має змоги надати відзив по позовну заяву, оскільки позивач, всупереч вимогам ст. 164 ГПК України, не направив на адресу відповідача (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96) позовну заяву та додані до неї документи, та просив суд зобов'язати позивача вчинити вказані дії та продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Проте, при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позовну заяву та додані до неї документи позивач направив відповідачу 11.06.2018 саме за вказаною відповідачем у вищевказаному клопотанні адресу, що підтверджується відповідними доказами, в той час як неотримання цих документів відповідачем не є підставою для повторного зобов'язання позивача вчинити вказані дії.

Водночас з відповідною заявою про ознайомлення з матеріалами справи відповідач звернувся до суду лише 30.07.2018, тобто майже через місяць після отримання ухвали суду, згідно з якою строк для подачі відзиву встановлено 15 днів.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду відзив на позов в зв'язку з порушенням відповідачем строків його подання.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 119 ГПК України).

Отже, невинесення окремої ухвали про відмову у продовженні строку для подання відзиву є порушенням норми ч. 7 ст. 119 ГПК України, проте, за приписами ст. 277 ГПК України, такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи, чого в даному випадку не сталося.

Слід зазначити і про те, що, незважаючи на залишення судом першої інстанції поданого відповідачем відзиву на позов без розгляду, фактично всі, викладені у ньому заперечення, судом першої інстанції при винесенні рішення у цій справі були враховані.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8201/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8201/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк