ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 Справа № 917/1107/18

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільськогосподарське підприємство «Лос» м. Карлівка

до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» м. Полтава

про стягнення 44649,12 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Дяченко Д.Б.

Представники сторін:

представник позивача: Слуцький О.В., док. в справі

представник відповідача : Глазкова С.О., док. в справі

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільськогосподарське підприємство «Лос» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 44649,12 грн. заборгованості договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2016р., у тому числі борг за договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2016 р. у сумі 36 376. 24 грн., 3 % річних, нарахованих від суми боргу з 21.12.2016 р. по 10.08.2018 у сумі 1784, 92 грн., інфляційні, нараховані з 21.12.2016 р. по 10.08. 2018 р., що становить 6 488, 12 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач заборгував орендну плату за користування частиною нежитлового приміщення відповідно до Договору.

Ухвалою від 20.09.2018 р. господарський суд прийняв дану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні; судове засідання у справі призначити на 16.10.2018 р.; викликати учасників справи у судове засідання; визначити відповідачу строк до 15.10.2018 р. для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; запропонувати сторонам, зокрема, відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Відповідач в строк до 15.10.2018 р. заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надіслав.

09.10.2018р. від відповідача надійшов відзив, в якому він визнав суму основного боргу у розмірі 34 648 грн., проти вимог про стягнення інфляційних та 3% річних заперечив, посилаючись на неправильність здійснених позивачем нарахувань.

10.010.2018р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач змінив ціну позову та просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що складається з боргу 34 648 грн., індексу інфляції 8410, 94 грн. та 3% річних 2 357, 74 грн.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні 16.10.2018р. суд оголосив перерву до 25.10.2018р.

Після перерви від відповідача надійшли заперечення, в яких наведений розрахунок 3% річних та інфляційних, зокрема, відповідач вказав, що арифметично вірним є нарахування 2 333,81 грн. 3% річних та 8 139,29 грн. інфляційних.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 25.10.2018р., на задоволенні позову наполягав, при цьому погодився з тим, що арифметично вірним є нарахування 2 333,81 грн. 3% річних та 8 139,29 грн. інфляційних.

Представник відповідача, присутній в судовому засіданні 25.10.2018р., підтримав позицію, викладену у відзиві.

В судовому засіданні 25.10.2018р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Між ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» - далі Позивач і Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" (Центр ДЗК) в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - далі Відповідач, було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2016 р.(далі - Договір).

Відповідно п. 1.1 Договору, Позивач зобов'язувався передати Відповідачеві, а Відповідач зобов'язувався прийняти у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення будівлі торгівельного комплексу одноповерхового будинку в підвальному приміщенні всього загальною площею 55,0 м2, далі - Об'єкт оренди, який розташований за адресою: Полтавська область, Машівський район, смт Машівка, вул. Незалежності, буд. № 117 Г, (літера «А-1»).

Згідно п.5.1. - 5.3.Орендна плата по даному Договору встановлюється в розмірі 70 грн. 00 коп. за 1м2 місяць, в т.ч. ПДВ 20%. 3агальний розмір орендної плати за Об'єкт оренди становить 3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок за місяць, в т.ч. ПДВ. Орендну плату Орендар незалежно від наслідків його господарської діяльності сплачує і безготівковому порядку в національній валюті України : гривня, на поточний рахуної Орендодавця не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним.

Положеннями п. 7.1.2 договору передбачено, що Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та за інші послуги.

У п.10.1.- 10.3. визначено, що договір підписується Сторонами та скріплюється печатками Сторін за їх наявності. Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до « 02» січня 2017 року. Закінчення строку даного Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулося під час дії цього Договору .

Позивач у позові зазначає, що ним виконані умови договору у повному обсязі, в підтвердження чого надав Акти здачі - приймання робіт за січень 2016 року - листопад 2016 року.

За даними позивача, відповідачем було неодноразово порушено п. 5.2., 5.3. Договору відповідно яких, він повинен був сплачувати орендну плату яка становила 3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят) гривень т.ч. ПДВ не пізніше 20 числа кожного місяця, у зв"язку з чим з 21.01.2016 р. по 21.12.2016 р. сформувалася загальна сума боргу, що становить 34 648 грн.

Крім того, так як Відповідачем були порушені умови договірних відносин щодо своєчасного та належного виконання зобов'язань, позивачем заявлені до стягнення 8410, 94 грн. інфляційних та 2 357, 74 грн. 3% річних. Розрахунки проведені з моменту виникнення заборгованості і до 16.10.2018 року.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, в іншій частині вимог у позові просив відмовити.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України не допускається. Зазначене також кореспондується з п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, де встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо сплати орендних платежів виконував неналежним чином, заборгованість останнього з орендних платежів за січень 2016 року - листопад 2016 року перед позивачем на момент прийняття рішення складає 34 648,00 грн., що підтверджується матеріалами справи. Дана обставина відповідачем визнається.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 34 648,00 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 21.02.2016 року по 16.10.2018 року (з урахуванням моменту виникнення зобов'язання з оплати орендних платежів за кожний окремий місяць), суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню частково у сумі 2 333,81 грн. 3% річних та 8 139,29 грн. інфляційних за період з 21.02.2016 року по дату подання заяви про збільшення позовних вимог - 10.10.2018 року (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"), в іншій частині вимог - у позові відмовити.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Судом враховано, що при розгляді справи позивач змінював ціну позову. Так, при зверненні до суду у позові позивач ставив вимогу про стягнення 44649,12 грн. заборгованості.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45 416,68 грн.

Суд вирішив спір, виходячи з ціни позову, визначеної у заяві про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45 416,68 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі: з 1 січня 2018 року - 1762,00 гривень.

Оскільки ціна позову, що розглядається, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог становить 45 416,68 грн., то судовий збір за подання даного позову становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018., тобто 1762,00 грн.

До позову позивачем додане платіжне доручення № 1057 від 20.08.2018р. про сплату судового збору у розмірі 1841 грн.

З вказаного можна зробити висновок, що позивачем надлишково сплачено 79,00 грн. судового збору платіжним дорученням № 1057 від 20.08.2018р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом

Тобто, судовий збір у розмірі 79,00 грн., сплачений платіжним дорученням № 1057 від 20.08.2018р., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позов задоволено частково, з врахуванням визнання відповідачем позову в частині суми основного боргу, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру позовних вимог в сумі - 1078,42 грн.

Загальна сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України складає 751,10 (79,00 грн. надлишково сплаченого та 672,10 грн. у зв"язку з визнанням відповідачем позову).

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (вул. Народного ополчення, 3, м. Київ, 03151, код 39411771) в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (вул. Зіньківська, 6 - Б, м. Полтава, 36014, код 26458021) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільськогосподарське підприємство «Лос» (вул. 60 річчя Жовтня, 5а, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500, код 32256241) 34 648,00 грн. основного боргу, 2 333,81 грн. 3% річних, 8 139,29 грн. інфляційних, 1078,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільськогосподарське підприємство «Лос» (вул. 60 річчя Жовтня, 5а, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500, код 32256241) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 751,10 грн., сплачений платіжним дорученням № 1057 від 20.08.2018р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1107/18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2018р.

Суддя Киричук О.А.