СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р. справа №922/409/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача ОСОБА_5 (директор згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань);
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «DIQ», м. Харків
на рішення господарського суду Харківської області
ухваленого 20.08.2018р. (повний текст підписано 30.08.2018р.) у м. Харкові
у справі №922/409/17 (суддя Чистякова І.О.)
за позовом Приватного підприємства «DIQ», м. Харків
до Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», м. Харків
про зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Приватне підприємство «DIQ», м. Харків (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», м. Харків (далі Відповідач) з вимогами про зобов'язання виконати дії, передбачені п.2.3.2 договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р., а саме:

- за власні кошти здійснити ремонт біохімічного аналізатора Ехрres Рlus «Вауеr Diagnostics» (№11182) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання;

- за власні кошти здійснити ремонт хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR (№1381) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.06.2018р. визначено розглядати справу №922/409/17 за правилами загального позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2018р. (повний текст підписано 30.08.2018р.) у справі №922/409/17 у задоволені позовних вимог Приватного підприємства «DIQ» відмовлено в повному обсязі.

4. Означене рішення суду обґрунтоване недоведеністю матеріалами справи причин виходу спірного обладнання з ладу, стану спірного обладнання, а в разі його несправності - причинного зв'язку між діями сторін та виходом такого обладнання з ладу. Таким чином, з огляду на необґрунтованість позовних вимог, суд відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності. При цьому, судом першої інстанції було зазначено, що договір про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. за своєю правовою природою не є договором оренди, оскільки зі змісту договору в цілому не вбачається обовязку Користувача вносити плату за користування обладнанням, строків сплати орендної плати.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Приватне підприємство «DIQ», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018р. у справі №922/409/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- необґрунтований висновок суду про те, що договір про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. не є договором оренди, оскільки згідно ст.762 Цивільного кодексу України та ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата може бути виражена, зокрема, в натуральній формі відповідає умовам п.2.2 договору (Власник має право просити Користувача про надання послуг з виконання для нього (або СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7С.) робіт з дослідження біохімічних рідин на обладнанні Власника на взаємозаліковій схемі по техзавданню, наданому СПД чи Власником), а також Користувач мав здійснювати та здійснював закупівлю відповідних реагентів для використання та роботи медичного обладнання саме у Приватного підприємства «DIQ»;

- після закінчення строку дії договору (28.07.2014р.) Відповідач у 2015р. продовжив користуватися медичним обладнанням Позивача та у листопаді 2015р. пройшов атестацію саме на обладнанні цьому обладнанні та отримав атестаційне свідоцтво №100-276/2015, видане Державним підприємством «Харківстандартметрологія», що, враховуюся ст.764 Цивільного кодексу України свідчить про продовження дії договору та його чинність на дату на момент складання акту прийому-передачі обладнання від 12.12.2016р.

- розбіжності в листах Відповідача - Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» та неможливість пояснення таких обставин його представником свідчать про неправдивість таких обставин, окрім того судом було залишено поза увагою письмові пояснення інженера, сертифікованого компанією «Siemens» в області запуску, сервісного обслуговування, гарантійного та післягарантійного сервісного ремонту лабораторного устаткування компанії «Siemens», відповідно до яких в блоці живлення хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR взагалі відсутні такі елементи, як компютерні плати, а отже інформація зазначені в акті Відповідача від 20.05.2015р. (вилучення директором Приватного підприємства «DIQ» ОСОБА_8 компютерної плати блоку живлення) не відповідає дійсності та з технічних причин є неспроможною.

- знаходження хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR у приміщенні головного корпусу Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», доступ до якого, крім працівників установи, є обмеженим.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:

7. Державною установою «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», в межах визначеного апеляційним судом строку, наданий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого остання проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення, зазначаючи, що судом першої інстанції неодноразово досліджувались обставини, які Позивач називає недослідженими (відсутність орендної плати в договорі, строк чинності договору), окрім того, останній упродовж всього розгляду справи, зловживаючи своїми права, затягував розгляд справи, виводячи дослідження доказів за межі власної позовної заяви, спонукаючи суд розглядати обставини та дані, що не мають значення для справи

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

9. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2018р. у справі №922/409/17 (колегія суддів: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_9, судді Білецька А.М., Гребенюк Н.В.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «DIQ», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018р., встановлено строк Відповідачу до 08.10.2018р. для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання апелянту та призначено розгляд справи на 10.10.2018р. о 10.30 у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №117.

10. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, у тому числі Харківський та Донецький апеляційні господарські суди та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, що визначає Східний апеляційний господарський суд як суд апеляційної інстанції у розумінні ч.1 ст.25 Господарського процесуального кодексу України для справи №922/409/17.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018р., враховуючи Указ Президента України №295/2018 від 28.09.2018р. «Про переведення суддів», повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду було оприлюднено в газеті «Голос України» №185 (6940), а отже Харківський та Донецький апеляційні господарські суди припинили здійснювати правосуддя.

Приписами ч.ч.5 та 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

11. Розпорядженням Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018р. «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів», у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом, доручено відділу документального забезпечення та контролю здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду до, зокрема, Східного апеляційного господарського суду.

12. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018р. у справі №922/409/17 та з урахуванням прийнятого в порядку ч.3 ст.32 Господарського процесуального кодексу України зборами суддів Східного апеляційного господарського суду рішення про персональний склад постійних колегій суддів сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач) та судді Пушай В.І. і ОСОБА_3, що відповідає вимогам ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

13. Ухвалою від 10.10.2018р. вказана судова колегія прийняла справу №922/409/17 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначила розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «DIQ» у судовому засіданні на 05.11.2018р. о 09:30 з повідомленням учасників справи.

14. Враховуючи викладене в п.п.8-13 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

15. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

16. У судовому засіданні 05.11.2018р. уповноважений представник Скаржника підтримав свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача у судове засідання 05.11.2018р., попри належне повідомлення не зявився, про причини неявки не повідомив, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення його належним чином та достатність матеріалів справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

17. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

18. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 28.07.2009р. між Приватним підприємством «DIQ» (Власник) та Державною установою «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» (Користувач) було укладено договір про передачу устаткування в тимчасове користування №017 (договір а.с.а.с.11, 12 т.1), відповідно до розділу 1 якого, на період дії даного договору Власник передає Користувачу у тимчасове користування біохімічний аналізатор автомат Expres Plus «Bayer Diagnostics» (№11182) вартістю 130000,00грн., і хемілюмінесцентний аналізатор ACS: CENTAUR (№1381) вартістю 500000,00грн. (обладнання з комплектом витратних матеріалів) на умовах того, що Користувач проводитиме обстеження своїх пацієнтів на аналізаторах Власника, а Власник зможе замовляти Користувачу проведення досліджень біологічних рідин на аналізаторах, які знаходяться у Користувача, в рамках дослідницьких програм, що проводяться Власником або його авторизованими представниками.

19. У п.2.2. договору сторони встановили, що Власник має право просити Користувача про надання послуг з виконання для нього (або СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7С.) робіт з дослідження біохімічних рідин на обладнанні Власника на взаємозаліковій схемі по техзавданню, наданому СПД чи Власником.

20. Згідно з п.2.3.1. договору, в межах строку його дії, сервісне обслуговування обладнання виконується за рахунок Власника, в той час, відповідно до п.2.3.2. означеного договору, при поломці і виході з ладу приладу або окремих його елементів не з вини Власника, ремонт, заміна (повна або часткова) проводиться за рахунок Користувача. У п. 2.4.3. договору було погоджено, що для того, щоб уникнути пошкодження та передчасного виходу з ладу обладнання, Користувач не має права: залучати до ремонту служби сервісу та ремонту не схвалені Власником.

21. Даний договір вступає в дію з моменту його підписання і діє протягом 5 років з дня підписання (п.3.1. договору). Положення про подальше автоматичне продовження дії договору після означеного строку, договір не містить, так само, як матеріали справи не містять і окремих угод про продовження такого строку, з огляду на що місцевим судом було встановлено, строк дії договору закінчився 28.07.2014р., хоча обладнання і після цього продовжувало перебувати у Відповідача.

22. На виконання умов означеного договору, актом приймання-передачі обладнання від 28.07.2009р. (а.с.14 т.1) Приватне підприємство «DIQ» передало, а Державна установа «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» отримала у тимчасове користування біохімічний аналізатор автомат Expres Plus «Bayer Diagnostics» (№11182) вартістю 130000,00грн. і хемілюмінесцентний аналізатор ACS: CENTAUR (№1381) вартістю 500000,00грн.

23. З матеріалів справи вбачається, що актом діагностики обладнання від 09.04.2015р. (а.с.а.с.15-17 т.1), складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермедика-Україна» встановлено, що біохімічний аналізатор Expres Plus «Bayer Diagnostics» (№11182) знаходиться у несправному стані та експлуатації не підлягає.

Окрім того, актом огляду медичного обладнання від 12.12.2016р. (а.с.47 т.1), складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Наміком» встановлено, що обладнання, яке належить Позивачу та знаходиться у Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 82 перебуває у несправному стані та експлуатації не підлягає.

24. 23.12.2016р. Позивач звернувся до Відповідача з претензією №1 про відновлення майнових прав Власника по договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. шляхом здійснення ремонту переданого обладнання, що є предметом цього договору у відповідному сертифікованому центрі за рахунок коштів Відповідача, як Користувача на підставі п.2.3.2. договору (а.с.19 т.1). На теперішній час зазначена вимога залишена Відповідачем без задоволення.

25. Вказані в п.п.18-24 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються, так само як і встановлена місцевим судом обставина нездійснення Відповідачем ремонту медичного обладнання Позивача у відповідності до п.2.3.2. договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р., що стало підставою для звернення його з позовними вимогами до суду.

26. Своєю чергою, Відповідач на підтвердження відсутності у нього вини у виході з ладу медичного обладнання надав до суду копію акту вилучення плати від 20.05.2015р. (а.с.29 т.1) та копію службової записки завідуючої лабораторії клінічної діагностики ОСОБА_10 від 20.05.2015р. (а.с.30 т.1) з яких вбачається, що директор Приватне підприємство «DIQ» - ОСОБА_5 20.05.2015р. вилучив з хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR компютерну плату. Останній від підписання акту вилучення плати від 20.05.2015р. відмовився, про що зазначено в акті. Також Відповідачем було надано до суду копію сервісного звіту від 28.10.2014р. (а.с.31 т.1), в якому зазначено, що обладнання ADVIA CENTAUR є повністю функціональним та копію листів Позивачу №901/09-13 від 13.07.2016р. та №1311/01-12 від 31.10.2016р. (а.с.а.с.32, 33 т.1), в яких Відповідач звертаючись до Позивача зазначав, що строк дії договору сплинув 28.07.2014р., а у Інституту відсутня можливість в подальшому зберігати і нести матеріальну відповідальність за обладнання, яке не використовується та перебувало/перебуває по теперішній час на позабалансовому обліку інституту.

Також з наданого Відповідачем копії листа №30-11 від 30.11.2015р. Позивача (а.с.а.с.134, 135 т.1), адресованого директору Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», вбачається, що оскільки передане у користування за договором медичне обладнання з 2015р. не використовується, а договору на використання обладнання не було продовжено на 26.11.2015р., Позивач просив повідомити, зокрема, наступне: чи буде продовжено договір на використання обладнання, а якщо ні, зазначав про необхідність повернення обладнання Власнику, а також необхідність підтвердження статусу (технічного стану) обладнання на даний момент.

27. Відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі обладнання (повернення майна) від 12.12.2016р. до договору №017 від 28.07.2009р. (а.с.80 т.1) комісія у складі Власника директора Приватного підприємства «DIQ» ОСОБА_5 та в присутності спеціаліста сертифікованого центра з ремонту та сервісного обслуговування спірного обладнання, інженера-техніка Товариства з обмеженою відповідальністю «Наміком» дійшла висновку, що біохімічний аналізатор Ехрres Рlus «Вауеr Diagnostics» (№11182) та хемілюмінісцентний аналізатор АСS: ADVIA CENTAUR (№1381) знаходяться в неробочому стані, а отже неможливо здійснити приймання-передачу означеного обладнання (повернення майна) станом на 12.12.2016р. до моменту виконання всіх необхідних технічних та організаційних умов для здійснення приймання-передачі (в тому числі, але не виключно ремонт обладнання, підготовка приміщення та ін.). Відомостей про присутність представника Користувача - Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» при складанні означеного акту з нього не вбачається, як і підписання акту таким представником.

28. У матеріалах справи також міститься висновок №15193 судово-технічної експертизи документів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора ОСОБА_11, складений 04.06.2018р. (а.с.а.с.114-118 т.2), на вирішення якої судом були поставленні питання:

«- Чи був ОСОБА_5 про вилучення комп'ютерної плати блоку живлення від 20.05.2015р. Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» складений саме 20.05.2015р.?

- Якщо ні, то в який саме період часу був складений ОСОБА_5 про вилучення комп'ютерної плати блоку живлення від 20.05.2015р. Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України»?»

Так, у висновку зазначено, що встановити, чи відповідає дата складання наданого для дослідження документа - акту про вилучення комп'ютерної плати блоку живлення від 20.05.2015р. хемілюмінесцентного аналізатора, даті, що вказана у даному документі 20.05.2015р. а також встановити період часу складання такого акту, не представляється можливим з причин не задоволення клопотання експерта та не надання вільних зразків відтисків печатки Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» за період часу з 01.04.2015р. по 31.01.2017р. та за 20.05.2015р.

29. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів норм Цивільного та Господарського кодексів України, які регламентують договірні відносини, враховуючи також, що суд дійшов висновку, що спірний договір про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. за своєю правовою природою не є договором оренди, оскільки зі змісту договору в цілому не вбачається обовязку Користувача вносити плату за користування обладнанням та строків сплати орендної плати, як зазначав Позивач.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

30. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб'єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

31. Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання передбаченого п.2.3.2 договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. обовязку:

- за власні кошти здійснити ремонт біохімічного аналізатора Ехрres Рlus «Вауеr Diagnostics» (№11182) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання;

- за власні кошти здійснити ремонт хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR (№1381) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання.

32. Зважаючи на характер передбачених договором про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009р. взаємних прав та обовязків його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, що регулюють договірні відносини, зокрема договору позички, через що доводи Скаржника відносно орендної природи спірного договору відхиляють з огляду на таке:

32.1. Не застосовуючи до спірних правовідносин законодавства з оренди, суд першої інстанції вірно вказав на один із кваліфікуючих ознак таких правовідносин оренди (найму) його оплатність зі сторони наймача/орендаря на користь наймодавця/орендодавця, з чим погодився сам апелянт.

32.2.Своєю чергою, міркування Позивача про можливість кваліфікації передбаченої п.2.2 договору можливості Власника просити Користувача про надання послуг з виконання для нього (або СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7С.) робіт з дослідження біохімічних рідин на обладнанні Власника на взаємозаліковій схемі по техзавданню, наданому СПД чи Власником) та обовязку Користувач здійснювати закупівлю відповідних реагентів для використання та роботи медичного обладнання саме у Приватного підприємства «DIQ» (що взагалі договором не передбачено, а з пояснень представника Позивача у судовому засіданні 05.11.2018р. опосередковувалося окремими договорами купівлі-продажу), в якості доказів оплатності договору в натуральній формі та його орендної природи є безпідставними, оскільки:

- у відповідності до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України сторонами не встановлено розмір плати з її привязкою до строку оренди/ періодичності здійснення зустрічного надання послуг стороні за договором або її контрагентам;

- за своєю сутністю не є натуральною формою оплати у розумінні ч.2 ст.762 Цивільного кодексу України, оскільки не передбачає передачі в якості плати у власність обєктів матеріального світу.

32.3. Викладені в апеляційній скарзі аргументи Скаржника, повязані з отриманням Відповідачем у листопаді 2015р. атестаційного свідоцтва, інтерпретовані на користь можливого продовження використання Відповідачем обладнання після 29.07.2014р., не тільки мають характер припущення, які до того ж не сумісні зі твердженнями про несправність обладнання, встановленої Позивачем до дати отримання Відповідачем атестаційного свідоцтва, але й самі по собі не змінюють природу договору №017 від 28.07.2009р. на договір оренди (найму).

33. Таким чином, висновок суду про незастосування положень ст.764 Цивільного кодексу України про автоматичне продовження дії договору зі спливом визначеного п.3.1 строку (після 29.07.2014р.) є обґрунтованим та Скаржником не спростовано. Тим більше, що у листі №30-11 від 30.11.2015р. Позивач сам зазначає про припинення дії договору, тоді як його твердження про чинність означеного договору на момент складання акту прийому-передачі обладнання від 12.12.2016р. суперечить відомостям зазначеним у самому акті, де вказано, що договір №017 від 28.07.2009р. припинився.

34. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

35. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

36. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

37. Апеляційний суд зазначає, що предметом доказування в розглядуваному випадку для Позивача є сукупність наступних обставин:

- поломка/вихід з ладу обладнання не у звязку з наслідками неякісного/несвоєчасного сервісного обслуговування або його не проведення взагалі тобто факт невідповідності технічної придатності з причин, які не перебувають у залежності від виконання Позивачем своїх обовязків, встановлених п.2.3.1 договору;

- настання такої поломки/виходу з ладу обладнання в межах строку дії договору, який визначає згідно ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.180 Господарського кодексу України хронологічні межі зобовязань Відповідача за п.2.3.2 договору, твердження про порушення якого покладено в основу позовних вимог.

38. Між тим, в порушення вимог ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України Позивач не надав належних та допустимих доказів наявності відповідних обставин, що не дає підстав стверджувати про наявність зі сторони Відповідача порушень зобовязань у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. Згадування Скаржником про неприйняття місцевим судом до уваги двох звітів про сервісне обслуговування (а.с.а.с.83, 84 т.2) є безпідставними, оскільки означені документи не дозволяють зробити висновок про повноту та якість такого обслуговування, його періодичність в межах строку дії договору та впливу на фактичний технічний стан обладнання.

39. Недоведеність факту порушення зобовязання Відповідачем унеможливлює судовий захист прав/інтересів Позивача в силу недопустимості у відповідності до ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України покладання на Відповідача обовязку (у тому числі й примусово за рішенням суду), визначені умови виникнення якого не доказані.

40. Інші доводи Скаржника, повязані з інтерпретацією розбіжностей в листуванні та дослідження давності акту вилучення комп'ютерної плати блоку живлення від 20.05.2015р., його відправка Позивачу, не впливають на висновок про недоведеність факту порушення зі сторони Відповідача та наявності відповідних умов для спонукання його до виконання зобовязань, встановлених п.2.3.2 договору.

41. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Приватного підприємства «DIQ» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

42. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «DIQ», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018р. (повний текст підписано 30.08.2018р.) у справі №922/409/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018р. (повний текст підписано 30.08.2018р.) у справі №922/409/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Приватного підприємства «DIQ», м. Харків.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.11.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 07.11.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Надіслано судом до ЄДРСР 07.11.2018р.