СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2018 р. Справа № 922/2370/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Склярук О.І. , суддя Россолов В.В.

за участю секретаря судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з’явився

відповідача - не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Книголенд" (28Х) на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018, постановлену суддею Добрелею Н.С. в приміщенні господарського суду Харківської області (повний текст ухвали складено 31.08.2018) у справі № 922/2370/18

за позовом ТОВ "Градосфера", м. Кременчук

до ТОВ "Книголенд", м. Харків

про стягнення 143895,07 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Градосфера" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Книголенд" про стягнення заборгованості за договором найму (оренди) нежитлового приміщення № 37/2015 від 08.06.2015 в сумі 27981,54 грн., неустойки в розмірі 42483,00 грн. та збитків в сумі 73430,53 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі №922/2370/18 матеріали позовної заяви за позовом ТОВ "Градосфера" до ТОВ "Книголенд" (вх. № 2370/18 від 27.08.2018) направлено за підсудністю до господарського суду Полтавської області.

Місцевий господарський суд з посиланням на положення частини третьої статті 30 ГПК України вказує, що предметом стягнення у справі є саме користування відповідачем нежитловим приміщенням – вбудовано-прибудинковим магазином промислових товарів, що розташований за адресою: м. Кременчук, проспект 50-річчя Жовтня, 39, у зв'язку з чим зазначений спір слід розглядати за правилами виключної підсудності, а не за місцезнаходженням відповідача, як було визначено у позові позивачем. З огляду на те, що нерухоме майно, з приводу якого виник даний спір, знаходиться у місті Кременчук, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про передачу на виконання вимог ст. 31 ГПК України матеріалів даної позовної заяви за виключною підсудністю до господарського суду Полтавської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Книголенд" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі №922/2370/18 та направити справу до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що позивач, звертаючись до суду, заявив дві основні вимоги: щодо стягнення ймовірної заборгованості за договором найму та неустойки, а також стягнення збитків, понесених позивачем при відновленні порушеного права, тобто, спір між сторонами стосується фактичного виконання договору найму № 37/2015 від 08.06.2015. На думку відповідача, з аналізу заявлених позовних вимог, а також положень ст. 27, ч. 8 ст. 29 ГПК України, якими передбачено право позивача звернутись до суду на вибір або за загальним правилом підсудності (за місцезнаходження відповідача), або за місцем заподіяння шкоди, вірним місцем звернення до суду є саме господарський суд Харківської області.

Одночасно скаржником подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі №922/2370/18.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 клопотання ТОВ "Книголенд" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Книголенд" на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі № 922/2370/18. Зупинено дію ухвали господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі № 922/2370/18. Призначено справу № 922/2370/18 до розгляду на 11.10.2018 о 10:00 год. Позивачу встановлено строк до 08.10.2018, протягом якого він має подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч. 2 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази направлення (надання) копій відзиву та доданих до нього документів відповідачу у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2018 1. прийнято справу № 922/2370/18 до провадження східного апеляційного господарського суду та призначено до розгляду на 22.10.2018.

В судове засідання 22.10.2018 представники сторін не з’явились.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Гадосфера" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Книголенд" про стягнення заборгованості за договором найму (оренди) нежитлового приміщення № 37/2015 від 08.06.2015 року в сумі 27981,54 грн., неустойки в розмірі 42483,00 грн. та збитків в сумі 73430,53 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З викладеного випливає, що підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками.

Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, застосування якої до спірних правовідносин залежить від характеру спірних правовідносин.

Як вбачається з позовної заяви, предметом даного позову є стягнення орендної плати, а також неустойки та збитків за договором оренди нерухомого майна, які виникли внаслідок неналежного виконання договору оренди (непроведення поточного ремонту).

Місцевий господарський суд, дослідивши правовідносини сторін, дійшов до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 30 ГПК України і визначення даного спору як спору виключної підсудності, оскільки він пов'язаний із нерухомим майном.

Оцінюючи висновки місцевого господарського суду, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 30 ГПК України спорами виключної підсудності є спори, пов’язані із нерухомим майном.

Очевидно, що використаний законодавцем термін «пов’язані», в силу своєї загальності, може мати найширше тлумачення в залежності від обставин конкретного спору та розсуду суду.

Наприклад, Конституційний Суд України, аналізуючи подібні правовідносини, в своїй ухвалі від 1 червня 2016 року у справі №2-20/2016 вказав, що аналіз судових рішень судів загальної юрисдикції, копії яких долучено до конституційного звернення, дає підстави стверджувати, що відмінності у цих судових рішеннях пов'язані не з різним розумінням змісту словосполучення "з приводу", що міститься у частині першій статті 114 ЦПК України, яке по суті є чітким, однозначним і зрозумілим, а зумовлені різними фактичними обставинами цих справ.

Таким чином, зміст правової норми ст. 30 ГПК України, який включає достатньо загальне визначення – «пов'язаний», у урахуванням фактичних обставин спорів, створює передумови для того, щоб тлумачити окремі категорії спорів як справи виключної підсудності чи навпаки.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що виключно казуальний характер тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України судами не в повній мірі відповідає завданням правосуддя, оскільки не забезпечує додержання принципу правової визначеності.

Очевидно, що виключно казуальне тлумачення ст. 30 ГПК України неодмінно призведе до того, що внаслідок винесення остаточних судових рішень в окремих справах якісь категорії спорів, з числі неочевидних в аспекті ч.3 ст. 30 ГПК, будуть віднесені до виключної підсудності, а деякі будуть виключені з неї. В підсумку такий підхід створить значну правову невизначеність.

Тому колегія суддів вважає, що тлумачення ч.3 ст. 30 ГПК України, як і інших правових норм, повинно відбуватися не виключно казуальним шляхом, а з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою.

Так, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, ЄСПЧ у постанові від 13.07.1995 року у справі «Толстой-Милославський» (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

Враховуючи те, що даний спір є спором про виконання договору оренди і стягнення належних за ним платежів, а також збитків, які виникли внаслідок неналежного виконання, колегія суддів схиляється до того, що територіальна підсудність спору повинна визначатись на підставі ч.1 ст. 27 ГПК України, тобто за місцем знаходження відповідача.

При цьому, відкидаючи можливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 30 ГПК України (виключна підсудність), колегія суддів опирається на наступні міркування. Якщо пристати на позицію місцевого господарського суду щодо виключної підсудності даного спору, то слід визнати, що всі спори, які пов’язані із виконанням договору оренди нерухомого майна, є спорами виключної підсудності.

Між тим, сталою і послідовною судовою практикою сформований підхід визначення підсудності спорів щодо оренди нерухомого майна за загальним правилом (за місцезнаходженням відповідача).

Наприклад, у п. 1.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначено, що «У вирішенні питань стосовно визначення підвідомчості і підсудності справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про оренду, господарським судам слід враховувати викладене в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам".

Водночас необхідно виходити з того, що територіальна підсудність господарському суду справ у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів оренди (найму) і у спорах про визнання цих договорів недійсними, а також справи у спорах, що виникають при виконанні цих договорів визначається за правилами статті 15 ГПК; що ж до справ у спорах про право власності на орендоване майно або про витребування цього майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном, відповідачами в яких виступають інші, крім сторін за договором, особи, то вони розглядаються за місцезнаходженням майна (частина третя статті 16 ГПК)».

За таких умов для колегії суддів очевидно, що пересічний суб’єкт, визначаючи підсудність свого позову щодо виконання договору оренди нерухомого майна, з великою долею вірогідності застосує загальне правило, а не правило виключної підсудності.

Тому, опираючись на необхідність забезпечення принципу правової визначеності, колегія суддів приходить до висновку про те, що підсудність даного спору слід визначити за загальним правилом, за місцезнаходженням відповідача.

Опираючись на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 254, 269, ст. 271 ч. 5 ст. 275, ч. 4 ст. 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Книголенд" на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі № 922/2370/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 31.08.2018 у справі № 922/2370/18 скасувати та направити справу № 922/2370/18 для розгляду до господарського суду Харківської області за встановленою підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 25.10.2018.

Відповідно ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.В. Россолов