ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 905/2191/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Пількова К.М. і Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - регіональне відділення ФДМУ),

представник позивача - Ізвєков К.В. (за довіреністю від 04.07.2018 № 29),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "СРЗ" (далі - Товариство),

представник відповідача - Бережний Ю.В. - адвокат (посвідчення від 15.07.2009 № 3273),

розглянув касаційну скаргу регіонального відділення ФДМУ

на рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2016

(суддя Паляниця Ю.О.) та

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017 (головуючий - суддя Сгара Е.В., судді Агапов О.Л. і Москальова І.В.)

у справі № 905/2191/15

за позовом регіонального відділення ФДМУ

до Товариства

про стягнення збитків у вигляді недоотриманої орендної плати (упущеної вигоди) в сумі 43 270 975,87 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення збитків у вигляді недоотриманої орендної плати (упущеної вигоди), завданих державі на суму 43 270 975,87 грн., на користь державного бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2013, залишеного в силі постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2014, та несплатою орендної плати за договором оренди від 17.06.2003 № 1055/03 (далі - Договір) у новому розмірі регіональним відділенням ФДМУ понесено збитки у вигляді недоотриманої орендної плати (упущеної вигоди) за період з 18.06.2013 по 30.06.2015 у зазначеній сумі.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.06.2016, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Згадані рішення і постанову мотивовано недоведеністю позивачем наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача, внаслідок якого (правопорушення) позивачем були б понесені збитки у згаданій сумі.

У касаційній скарзі до Верховного Суду регіональне відділення ФДМУ, зазначивши про прийняття оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, ігноруванням обставин, які мають значення для справи, та доводів і доказів позивача, просить скасувати відповідні судові рішення і прийняти нове рішення зі справи, яким: позовні вимоги задовольнити; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору. Так, за доводами касаційної скарги, судами: неправильно витлумачено зміст норм матеріального права; не враховано обставини справи, які мають істотне значення; не застосовано норми матеріального права, які мали бути застосовані до спірних відносин, внаслідок чого суди дійшли помилкових висновків щодо суті спірних відносин та порушили норми процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про те, що вони не містять відповідного та належного їх обґрунтування, і що судами попередніх інстанцій в повному обсязі досліджено обставини, які мали значення для справи, та правильність і законність їх висновку, й просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у розгляді справи з'ясовано й зазначено, зокрема, що:

- регіональним відділення ФДМУ (орендар) і Товариством (орендодавець) було укладено Договір щодо строкового платного користування цілісним майновим комплексом державного підприємства "Азовський судноремонтний завод" (далі - ЦМК), вартість якого станом на 30.11.2004 становить 48 029,989 тис. грн.;

- ЦМК передано в оренду 17.06.2003;

- рішенням господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі № 5006/37/152пн/2012, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку: задоволено позовні вимоги Товариства до регіонального відділення ФДМУ про укладення додаткової угоди № 5 до Договору; зобов'язано укласти датою прийняття вказаного рішення додаткової угоди № 5 до Договору в такій редакції:

"1. Доповнити пункт 3.1 статті 3 договору абзацом 4 наступного змісту: "При визначенні орендної плати використовується ставка 20% від вартості основних засобів та нематеріальних активів за незалежною оцінкою на час оцінки об'єкту оренди".

2. Викласти пункт 3.2 статті 3 договору у наступній редакції: "Орендар за власний рахунок здійснює незалежну оцінку вартості основних засобів та нематеріальних активів протягом 45 днів з дня затвердження результатів інвентаризації. До дня затвердження результатів незалежної оцінки Орендар сплачує орендну плату без змін. Після затвердження результатів незалежної оцінки протягом 30 днів Орендар зобов'язується сплатити різницю між сплаченою орендною платою (в т.ч. авансових оплат) та орендною платою, визначеною за правилами абз.4 п.3.1 ст.3 Договору, за період з 18.06.2013р. до дня затвердження результатів незалежної оцінки без пені".

3. Пункт 10.1 статті 10 Договору викласти в наступній редакції: "Цей договір укладено строком на тринадцять років, що діє з 17 червня 2003 року до 17 червня 2016 року включно".

4. Викласти пункт 10.2 статті 10 договору у наступній редакції: "Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря. Припинення строку дії договору не звільняє Орендаря від сплати орендної плати за період фактичного користування Підприємством".

5. Інші положення Договору оренди № 1055/03 від 17.06.2003 року залишити незмінними.

6. Ця Додаткова угода складена в 4-х (чотирьох) примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу, - по два для Орендодавця і Орендаря";

- з відповідного судового рішення та умов додаткової угоди № 5 до Договору вбачається, що можливість застосування орендної плати на рівні 20% від вартості основних засобів та нематеріальних активів безпосередньо пов'язана з проведенням незалежної оцінки цих засобів та активів, яка (оцінка) у свою чергу, залежить від затвердження результатів інвентаризації;

- до дня затвердження результатів такої оцінки Товариство як орендар майна сплачує орендну плату в розмірі 4% вартості майна, тобто без врахування додаткової угоди № 5 до Договору, яка передбачає орендну плату на рівні 20% від вартості основних засобів та нематеріальних активів;

- водночас оцінка майна ЦМК як на момент звернення з позовом у даній справі, так і на час прийняття судового рішення в ній не проведена;

- при цьому згідно з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 у справі № 922/2079/15 за позовом Товариства до регіонального відділення ФДМУ про тлумачення умов Договору суд зазначив, що відповідно до пункту 2 згаданої додаткової угоди, яка є чинною, Товариство не обмежене у строку проведення оцінки ЦМК (маючи безпосередній обов'язок зі сплати різниці в орендній платі після проведення оцінки);

- відтак відсутність проведеної оцінки ЦМК на момент звернення регіонального відділення ФДМУ з позовом до суду не свідчить про протиправність поведінки відповідача, а позивачем не доведено ухилення відповідача від її проведення;

- крім того, за змістом додаткової угоди № 5 до Договору орендар за власний рахунок здійснює незалежну оцінку вартості основних засобів та нематеріальних активів протягом 45 днів з дня затвердження результатів інвентаризації. На момент подання позову в даній справі чинні затверджені позивачем результати інвентаризації майна ЦМК відсутні;

- наявні у справі документи свідчать про намагання Товариства врегулювати питання щодо виконання додаткової угоди № 5 до Договору в частині проведення інвентаризації та оцінки майна;

- Товариством створювалися комісія та робочі групи для проведення інвентаризації державного майна, результати якої оформлено у зведеному акті від 02.10.2014. Проведення оцінки ЦМК, за результатами конкурсного відбору, було доручено було доручено суб'єкту оціночної діяльності - товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "М Консалтинг", з яким укладено відповідний договір. Разом з тим згідно з листом ТОВ "М Консалтинг" оцінка не була проведена, оскільки за місцем розташування об'єкта оцінки у м. Маріуполі проводилася антитерористична операція та зберігалася напружена ситуація через обстріли з боку незаконних озброєних формувань. Отже, оцінка майна не була проведена з незалежних від відповідача причин;

- сума збитків визначена регіональним відділенням ФДМУ відповідно до пункту 5 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786. Водночас постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 у справі №922/2079/15 зазначено, що оцінка ЦМК не може бути проведена раніше 18.06.2013, оскільки сплата орендної плати без пені повинна здійснюватися позивачем за період з 18.06.2013 по дату оцінки; проте оцінка ЦМК після 18.06.2013 не проводилася. Таким чином, у позивача відсутня була база для розрахунку орендної плати в розмірі, передбаченому додатковою угодою №5 до Договору, що свідчить про безпідставність заявленої до стягнення суми збитків;

- Товариство знаходиться на території населеного пункту (м. Маріуполь), включеного до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р);

- на період проведення антитерористичної операції законодавцем було звільнено від сплати орендної плати за користування державним та комунальним майном орендарів, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, а саме - з 14.04.2014 (з дати набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" по 07.06.2016 (включно) - дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" від 17.05.2016 № 1365-VIII, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог у період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої останнім суми як збитків у вигляді недоотриманої орендної плати (упущеної вигоди).

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша);

- збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою і другою статті 1166 названого Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 1166 названого Кодексу для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень):

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони обґрунтовують свої, зокрема, вимоги поданими суду доказами (частини перша і друга статті 43);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог (частина перша статті 33);

- господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (частина перша статті 34).

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи за результатами оцінки наявних у її матеріалах доказів, поданих учасниками справи, з'ясовано недоведеність позивачем (регіональним відділенням ФДМУ) наявності зазначених трьох елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача (Товариства), що унеможливлює застосування до останнього цивільної відповідальності у вигляді стягнення збитків (відшкодування шкоди).

Водночас, зазначаючи про неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, скаржник насправді вдається до заперечення (оспорювання) вже встановлених цими судовими інстанціями обставин справи та спростування здійсненої ними оцінки доказів у ній; проте за імперативним приписом частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду касаційної скарги) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Отже, перевірка відповідних аргументів скаржника перебуває поза визначеними згаданою статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Водночас скаржником не зазначено і не обґрунтовано, які конкретно норми матеріального права, на його думку, неправильно витлумачено господарськими судами або підлягали застосуванню і не були застосовані ними, і в чому полягало таке неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з наведеним аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, беруться до уваги Касаційним господарським судом як такі, що відповідають встановленим попередніми судовими інстанціями обставинам справи.

Не може вважатися прийнятним і посилання скаржника на зазначені у скарзі судові рішення з інших справ, у тому числі постанови Верховного Суду. З перевіреного Верховним Судом змісту відповідних рішень вбачається, що їх прийнято за фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), відмінної від тієї, яка має місце в даній справі, та й за іншого правового регулювання спірних відносин; специфіка даної справи (порівняно із згаданими) полягає і у встановленому попередніми судовими інстанціями перебуванні (знаходженні) як орендованого майна (ЦМК), так і самого Товариства, принаймі на час виникнення спірних правовідносин, у зоні проведення антитерористичної операції.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень першої і апеляційної інстанцій - без змін як таких, що ухвалені за додержання норм матеріального права, в тому числі ЦК України, з урахуванням встановлених цими судовими інстанціями обставин справи і наявних у ній доказів.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі № 905/2191/15- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя К. Пільков

Суддя В. Суховий