ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
18.10.2018 м. Ужгород Справа № 907/648/17

Господарський суд Закарпатської області у складі
головуючого судді Васьковського О.В.,

за участі секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.,

розглянувши матеріали справи №907/648/17

За позовом публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком, м. Ужгород

до публічного акціонерного товариства Укрпошта, м. Київ в особі

Закарпатської дирекції ПАТ Укрпошта, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Міністерства інфраструктури України, м. Київ

про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1- 7 загальною площею 136,3 кв.м., нежитлові приміщення другого

поверху №№1-12 загальною площею 390 кв.м. в будівлі літ. А за

адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнання

нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок

під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане

виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року

Ужгородському поштамту

Представники:
від позивача - Меренич О.І. - провідний юрисконсульт відділу правового забезпечення (дов. № 2933 від 28.12.17р.)

від відповідача - Дуб В.М. представник за довіреністю

від третьої особи - Дуб В.М. - начальник юридичного відділу (дов. б/н від 05.01.18р.)

за участю прокурора Прокуратури Закарпатської області - Роман М.С. (службове посвідчення № 035556 від 07.09.2015р.)

СУТЬ СПОРУ: визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000року Ужгородському поштамту.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.11.17 у справі №907/648/17 позовні вимоги публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком, м. Ужгород задоволено повністю; визнано право власності публічного акціонерного товариства Укртелеком на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнано нечинним та скасовано свідоцтво про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту.

Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.18 у справі №907/648/17 рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року у справі № 907/648/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.06.18 у справі №907/648/17 рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01 березня 2018 року у справі № 907/648/17 скасовано, а справу направлено до Господарського суду Закарпатської області на новий розгляд. Автоматизованою системою документообігу суду справу №907/648/17 передано на розгляд судді Васьковському О.В.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2018 року призначено підготовчого засідання у справі №907/648/17 у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.09.2018 року підготовче засідання у справі №907/648/17 у порядку загального позовного провадження відкладено.

У судовому засіданні 28.09.18 суд за згодою сторін закрив підготовче провадження та здійснив перехід до розгляду справи по суті, у відповідності до п.6 ст.183 Господарського процесуального кодексу України та п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України.

У судових засіданнях 28.09.18, 04.10.18 та 12.10.2018 року, у відповідності до ст.216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (додаток № 1 до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком») у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно (приміщення частина будівлі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4), станом на 01.07.1999 року вартість якого становила - 368569,00 грн. Позивач стверджує, що свідоцтво про право власності на будівлю - адмінбудинок під літерою «А», який розташований в місті Ужгороді по пл. Поштовій за № 4, видане 02 листопада 2000 року Ужгородському поштамту, не відповідає вимогам законодавства та підлягає визнанню його не чинним та скасуванню. Зокрема, на момент одержання Ужгородським поштамтом свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літерою «А» на пл.Поштовій,4 (02.11.2000) жоден із співкористувачів не був власником приміщень в будівлі. Окрім того, станом на момент одержання спірного свідоцтва про право власності Ужгородський поштамт був відокремленим структурним підрозділом Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» без права юридичної особи, що у свою чергу унеможливлювало проведення реєстрації права власності на майно за такою особою та не відповідало вимогам Закону України «Про власність». Позивач вважає, що до позову ним додано документи, які свідчать про право власності на спірне майно підприємств, правонаступником яких є ПАТ «Укртелеком», зокрема копія акту, складеного 25.12.1945 року, згідно якого будівлю зі спірними приміщеннями та розміщену в ній телефонну станцію прийнято до відання Народного Комісаріату зв`язку СРСР. Позивач вказує на те, що реєстраційним посвідченням від 07.01.1960 року комплекс будівель по Поштовій, 4, зареєстрований за Ужгородською об`єднаною конторою міністерства зв`язку СРСР, що також підтверджується описом для переоцінки та визначення зносу будівель станом на 1 січня 1960 року, в якому будівля А також найменована поштамтом. Тобто, з цих документів з одного боку слідує, що названі літери А на пл. Поштовій, 4 («поштамт») є просто назвою, що історично склалася, а з іншого боку це - додаткові докази того, що користувачами спірної будівлі на рівних правах були підприємства поштового і електрозв`язку протягом всього часу існування будівлі. Вказує, що до початку корпоратизації підприємств зв`язку будівля в цілому належала державі, оскільки, згідно ст.90 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, держава є власником основних засобів виробництва в промисловості та засобів зв`язку. На базі Закарпатського обласного підприємства зв`язку «Закарпатзв`язок» створено окремі підприємства ОППЗ «Закарпатпошта» та ОПЕЗ «Закарпателектрозв`язок» згідно з наказом від 3.06.94 № 78-А. Розподіл правонаступництва новостворених підприємств визначений п. 10 цього наказу на правонаступництво в частині поштового зв`язку та в частині електрозв`язку. У відповідності до чинного на той момент Закону «Про підприємства в Україні», до створених підприємств перейшло як майно, так і обов`язки підприємства, що реорганізувалось. Управління мережами зв`язку передано попереднику ПАТ «Укртелеком» у відповідності до Постанови КМ України від 4.01.98 №1 «Про програми реструктуризації об`єднань «Укртелеком» та «Укрпошта».

Позивач вважає, що розглядаючи в сукупності докази про розташування в будівлі на площі Поштовій технологічних приміщень для розміщення мережевих пристроїв електрозв`язку з моменту побудови в 1930 році до сьогоднішнього часу, акти, що регулювали порядок використання та розподілу приміщень на момент прийняття спірного свідоцтва, свідчать про те, що ПАТ «Укртелеком» має право на володіння, користування та розпорядження цим майном, як державних підприємств електрозв`язку.

Вважає незрозумілим визначення в свідоцтві про право власності будівлі як адмінбудинку, оскільки беззаперечно з моменту його будівництва у ньому облаштовані технологічні приміщення під розміщення телефонної станції та, відповідно, кабельних мереж.

В поданих 20.09.2018 року поясненнях позивач, з урахуванням постанови Верховного Суду зазначає, що ним подано беззаперечні докази використання спірного майна з 1945 року саме для надання телекомунікаційних послуг: підведення телеграфно-телефонних ліній, розташування телеграфних апаратів, міжміської телефонної станції, автоматичної телефонної станції, доказами у підтвердження чого є акт передачі підприємства зв`язку до відання Народного комісаріату зв`язку від 30.12.1945 року, вступний баланс та акти інвентаризації управління зв`язку від 05.03.1946 року.

Зазначає, що згідно протоколу спільного засідання комісії МЗ України №1 від 17.11.94, розподілено тільки адміністративні приміщення, оскільки технологічні розподілялись між підприємствами у відповідності до їх завдань та повноважень.

Крім того, позивач зауважує, що беззаперечним доказом того, що будівля А по пл.Поштовій,4 використовувалась спільно виробничими підрозділами підприємства поштового та телефонного зв`язку є попередня угода від 27.02.2004 року про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін. Позивач заперечує щодо доводів відповідача про те, що оскаржуване свідоцтво є належним, оскільки спірне майно на момент його одержання знаходилось на балансі підприємства поштового зв`язку і відповідає законодавству, а перебування такого майна є доказом права власності. Вказує, що таке перебування майна на балансі відповідача є наслідком невиконання відповідачем спільного наказу ОДПЕЗ «Закарпаттелеком» та ОППЗ «Закарпатпошта» №103/104 від 30.06.1998 року.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для визнання права власності на спірне майно та безпідставність видачі свідоцтва про право власності в цілому на будівлю, літ.А Ужгородського поштампу. Позовні вимоги вважає обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим, підтримує вимоги, викладені в позовній заяві від 22.08.2017 року №1398-21С0000-2 повністю.

Представник відповідача та прокурор вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з мотивів, наведених у поданому суду письмовому запереченні. Прокурор проти задоволення позовних вимог заперечує та підтримує позицію відповідача та третьої особи, наведену ними у поданих суду письмових поясненнях.

Відповідач стверджує, що позивач ніколи не був власником спірного майна (відсутня сукупність права володіння, користування і розпорядження майном), а виключно користувався ним, і в підтвердження протилежного позивачем не надано жодного доказу.

Вказує, що у Акті приймання-передачі нерухомого майна у власність відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» (додаток №1 до Наказу № 232 від 25.11.2003) у порядковому рядку № 10 зазначено лише назву об`єкта, що передається - «приміщення частина будівлі», адреса - «Закарпатська область, м. Ужгород, площа поштова, 4», інвентарний номер « 2-10» та вартість, за якою об`єкт включено до статутного фонду товариства станом на 01.07.1999 - « 368569 грн.». Виходячи з інформації наявної в даному Акті не можливо встановити яку саме «частину будівлі» передано Позивачу, її площу та інші характеристики. Окрім того, за твердженням позивача датою передачі майна у власність є 25.11.2003 року, а датою отримання Ужгородським Поштамтом свідоцтва про право власності на спірні приміщення є 02.11.2000 року, що унеможливлює передачу у власність позивача нерухомого майна, право власності на яке належить іншому суб`єкту господарювання.

Також відповідач стверджує, що спірні приміщення знаходилися на балансі УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується листом Фонду державного майна України від 31.03.2017 року №10-15-6432 з додатком - Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, відповідно до якого будівля Поштамту в цілому, яка знаходиться за адресою м. Ужгород, пл. Поштова, 4, є державним майном та знаходиться на балансі балансоутримувача Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

У свою чергу, після ліквідації УДППЗ «Укрпошта» шляхом реорганізації в ПАТ «Укрпошта» майно, яке перебувало на балансі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» було передано до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта». В підтвердження відповідачем подано копію наказу Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 року №240, Акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», що є правонаступником УДППЗ «Укрпошта» та Додаток №11 до Акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» - перелік об`єктів нерухомого майна, яке обліковувалось на балансі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та передається до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта»

Враховуючи те, що з 1994 року будівля поштампу перебувала на балансі УДППЗ «Укрпошта», керуючись вимогами законодавства, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року, у 2000 році звернувся до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області для видачі свідоцтва про право власності на будівлю поштампу та до КП «БТІ м.Ужгорода» для реєстрації права власності у встановленому порядку, за результатами чого видано свідоцтво право власності від 02.11.2000 р.

Відтак, відповідач стверджує, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 02.11.2000 р. адмінбудинок в цілому під літерою «А», який розташований за адресою: м. Ужгород, площа Поштова, 4, є державною власністю і належить Ужгородському Поштамту.

Відповідач зазначає, що вказане свідоцтво не скасовано і не визнано у встановленому законом порядку недійсним, а відтак підтверджує право відповідача на вказане майно. Натомість, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження його права власності на спірне майно.

Відповідач стверджує, що станом на 2000 рік Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи та 01.03.2015 року Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був приєднаний до складу структури управління Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Також, відповідач просить суд взяти до уваги те, що позивачу було відомо про приналежність спірного майна відповідачу з огляду на приєднані до матеріалів справи докази, а саме: Перелік приміщень, які були у взаємній оренді між Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» та Закарпатською дирекцією ВАТ «Укртелеком» станом на 01.01.2004 року, лист №201/06 від 07.05.2004 року та Додаток №1 до Угоди про розподіл нерухомого майна від 2004 року Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» та Закарпатською дирекцією ВАТ «Укртелеком».

У поданих 22.08.2018 року поясненнях з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.06.2018 року відповідач вказує, що спірне майно є державним майном, єдиним законним власником майна є відповідач, який набув спірне майно на законних підставах, а доводи позивача є необґрунтованими.

Щодо попередньої угоди, укладеної 27.02.2004 року відповідач зазначає, що така не має жодної юридичної сили та укладалася фактично як протокол про наміри і для набуття нею юридичної сили мала бути погоджена на рівні генеральних дирекцій підприємств, а також затверджена Міністерством транспорту та зв`язку України, а будь-який обмін нерухомим майном між позивачем та відповідачем не міг відбутися, оскільки такий би суперечив нормам чинного законодавства, відтак жодних юридичних наслідків не спричинила. Відтак, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та є безпідставними з огляду на те, що Наказ № 232 з додатками до нього не підтверджує факт передачі у власність ВАТ «Укртелеком» саме нежитлових приміщень в будівлі літ, «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4. У свою чергу, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на зазначене вище майно.

Також, третя особа підтверджує, що у період 2010-2016 років тривали судові спори між Закарпатською філією ПАТ «Укртелеком» та Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» щодо встановлення права власності на приміщення, в тому числі на вказаний адмінбудинок. Стверджує, що у Мінінфраструктури відсутня інформація щодо передачі нерухомого майна, розташованого за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4, у власність ПАТ «Укртелеком».

У поданих поясненнях з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.06.2018 року третя особа зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» основного договору, укладеного на виконання попередньої угоди від 27.02.2004 року, яку укладено між ВАТ Укртелеком та УДПЕЗ Укрпошта про розподіл нерухомого майна (будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород), а тому, з огляду на відсутність доказів надсилання однією із сторін проекту договору у строк, встановлений попереднім договором, вбачається, що зобов`язання, встановлене вказаним попереднім договором, припинилось.

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року адмінбудинок в цілому під літерою «А», який розташований за адресою м. Ужгород, площа Поштова, 4, є державною власністю і належить Ужгородському Поштамту. Вказане свідоцтво не скасовано і не визнано у встановленому законом порядку недійсним, а відтак підтверджує право державної власності на вказане майно.

У зв`язку з чим, третя особа підтримує позицію відповідача та вважає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що спірне нерухоме майно є державною власністю і належить Ужгородському поштампу на підставі свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року, відтак просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.10.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора та третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

03.06.1994 року Закарпатським обласним підприємством зв`язку, яке входило до структури і підпорядковувалося Міністерству зв`язку України, прийнято наказ № 78-А «Про проведення реформи організаційної структури ОПЗ «Закарпатзв`язок» і структурних одиниць», згідно з яким Закарпатське обласне підприємство зв`язку реорганізовувалося і на його базі створювалося два підприємства: Закарпатське обласне підприємство електрозв`язку ОПЕЗ «Закарпателектрозв`язок» та Закарпатське обласне підприємство поштового зв`язку ОППЗ «Закарпатпошта», які наділялися статусом юридичної особи і входили до складу Українського об`єднання електрозв`язку «Укртелеком» та Українського об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта», відповідно.

Пунктом 10 вказаного наказу визначено, що ОПЕЗ «Закарпателектрозв`язок» є правонаступником реорганізованого ОПЗ «Закарпатзв`язок» в частині зобов`язань з питань електрозв`язку та проводового мовлення.

В подальшому, на підставі наказу Державного комітету зв`язку України від 11.02.1998 р. № 30 Українське об`єднання електрозв`язку «Укртелеком» реорганізоване шляхом його перетворення в Українське державне підприємство електрозв`язку «Укртелеком» (УДПЕЗ «Укртелеком»).

Згідно з даним наказом підлягали реорганізації до 01.07.1998 р. і державні підприємства електрозв`язку, що входили до складу Українського об`єднання електрозв`язку "Укртелеком" шляхом їх приєднання до УДПЕЗ "Укртелеком", серед яких і Закарпатське обласне державне підприємство електрозв`язку "Закарпаттелеком".

Відповідно до п. 1.1 Статуту ПАТ Укртелеком, таке засноване згідно наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.12.1999 р. № 155 шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 р. № 210/93 Про корпоратизацію підприємств Українського державного підприємства електрозв`язку Укртелеком у ВАТ Укртелеком, що згідно з протоколом Загальних зборів акціонерів ВАТ Укртелеком № 8 від 14.06.2011 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство Укртелеком.

В подальшому, замість Закарпатської дирекції ВАТ «Укртелеком» було створено Закарпатську філію ВАТ «Укртелеком», до складу якої входять безбалансові структурні підрозділи (центри, станції, цехи електрозв`язку, виробництва та ін.).

З наведеного вбачається, що позивач ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» є правонаступником реорганізованого Закарпатського обласного підприємства зв`язку в частині прав і обов`язків, що перейшли до Закарпатського обласного підприємства електрозв`язку ОПЕЗ «Закарпателектрозв`язок».

Водночас, згідно з Актом, складеним 25.12.1945 року, будівлю зі спірними приміщеннями та розміщену в ній телефонну станцію прийнято до відання Народного Комісаріату зв`язку СРСР. У свою чергу, первинна реєстрація на праві власності спірного приміщення була проведена відповідно до реєстраційного посвідчення від 7.01.1960, згідно з яким комплекс будівель по пл. Поштовій, 4 зареєстрований за Ужгородською об`єднаною конторою міністерства зв`язку СРСР згідно з описом для переоцінки та визначення зносу будівель станом на 1 січня 1960 року.

У відповідності до протоколу спільного засідання комісії МЗ України №1 від 17.11.94 по розгляду питань кінцевого розподілу ОПЗ на «Закарпатпошта» та «Закарпателектрозв`язок» по приміщенням адміністрацій ОПЗ «Закарпатзв`язок», що рахуються на балансі міськВТВЕЗ, поштамту та приміщень, які знаходяться на балансі ОПЗ проведено розподіл так: - приміщення поштамту віднести на баланс пошти; - приміщення АТС-2 (пл. Кирила і Мефодія, 4) віднести на баланс електрозв`язку, оскільки технологічні приміщення розподілялись між підприємствами у відповідності до їх завдань та повноважень.

Також, на виконання вимог наказу МЗ України від 30.12.1996 №271 протоколом засідання спільної комісії ОППЗ «Закарпатпошта» та Закарпатської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» від 07.09.98 на виконання спільного наказу №103/104 від 30.06.98 проведено обмін приміщеннями в спірній будівлі.

27.02.2004 року між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» було укладено Попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін, як правонаступників Закарпатського обласного державного підприємства електрозв`язку та Закарпатського обласного підприємства поштового зв`язку. Розділом 2.13 цієї угоди сторони також визначили порядок поділу будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород у частках кожної із сторін.

В процесі реорганізації Закарпатського обласного підприємства зв`язку відповідно до ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції, чинній на момент реорганізації) у відповідності до наказу Державного комітету зв`язку та інформації України від 25.11.2003 № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» (Закарпатська дирекція)» (надалі - наказ Держкомзв`язку №232 ) у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно згідно акту приймання передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та № 2 до вказаного наказу. Переліки нерухомого майна, переданого державою у власність Позивача сформовані станом на 01.07.1999 рік, про що зазначено в додатках.

Так, зокрема, згідно з п. 10 вказаних в акті приймання-передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та №2 до наказу Держкомзв`язку №232 у власність ВАТ «Укртелеком» передано приміщення - частина будівлі за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4. До статутного капіталу Позивача вказане нерухоме майно включено за вартістю 368569,00 гривень, визначеною станом на 01.07.1999 рік.

06 листопада 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.10.2000 № 185 видано свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, яким посвідчено, що об`єкт нерухомого майна в цілому, розташований на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, який складається з адміністративної будівлі під літерою А та склади під літерами Б та В, належить на праві державної власності Ужгородського поштамту.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 8-92 від 15.12.1992 року Про управління майном, що є у загальнодержавній власності та Постанови Кабінету Міністрів України № 72 від 30.01.1993 року Про заходи щодо організації виконання Декрету Кабінету Міністрів України Про управління майном, що є у загальнодержавній власності функції щодо управління об`єктом нерухомого майна, розташованим на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, в тому числі спірними приміщеннями, здійснювало Міністерство зв`язку України, а в подальшому Державний комітет зв`язку України (Указ Президента України від 11.12.1997 року N 1352/97), Державний комітет зв`язку та інформатизації України (Указ Президента України 03.06.1999 року № 601/99).

В процесі корпоратизації УДПЕЗ Укртелеком відповідно до Указу Президента України Про корпоратизацію підприємств № 210/93 від 15.06.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств № 508 від 05.07.1993 року на підставі наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 155 від 27.12.1999 року було складено Перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ Укртелеком, та наказ Державного комітету зв`язку та інформатизації України №,232 від 25.11.2003 з переліком майна, відповідно до яких у власність ВАТ Укртелеком передано по Закарпатській дирекції нерухоме майно, в тому числі, приміщення частину будівлі залишковою балансовою вартістю 368569 грн. станом на 01.07.1999 року.

07.08.2009 року позивач звертався листом № 01-32-3256 від 07.08.2009 року до Ужгородського державного міжрегіонального виробничого підприємства технічної інвентаризації про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4.

10.08.2009 року Комунальне підприємство «БТІ м. Ужгорода» повідомило листом №776 від 10.08.2009 року директора Закарпатської філії ВАТ «Укртелеком» про неможливість проведення реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю реального поділу майна між ВАТ «Укртелеком» та ДППЗ «Укрпошта».

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (додаток № 1 до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком») у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно (приміщення частина будівлі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4), станом на 01.07.1999 року вартість якого становила - 368569,00 грн.

На виконання вказівок Верховного Суду, які містяться в постанові від 13.06.18 судом зобов`язано сторін подати звірку щодо відображення спірного приміщення в наявній у сторін документації. Так, сторонами подано в таблицях відомості щодо приміщення підвалу, першого та другого поверху будівлі літери «А» площа Поштова,4, м.Ужгород, які складені на основі інвентарної справи ПАТ «Укрпошта» за 2000 рік, ПАТ «Укртелеком» за 2004 рік, технічного паспорту «Укрпошта» за 2016 рік та технічного паспорту ПАТ «Укртелеком» за 2017 рік. З відображених в даних таблицях відомостей вбачається, що технічні характеристики спірних об`єктів згідно наявних у кожної з сторін документів відрізняються один від одного, зокрема дані щодо нумерації, площі приміщення, призначення приміщення (а.с.133-150, Т3).

Проаналізувавши матеріал справи, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Предметом спору у даній справі є право власності на приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4.

Позивач, обґрунтовуючи своє право власності на спірні приміщення, посилається на перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Укртелеком» на підставі наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 155 від 27.12.1999 року та акт приймання - передачі, складеного на підставі наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України №232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» від 25.11.2003р.

Відповідач в свою чергу, вказує на наявність свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, яким посвідчено, що об`єкт нерухомого майна в цілому, розташований на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, який складається з адміністративної будівлі під літерою «А» та склади під літерами «Б» та «В», належить на праві державної власності Ужгородському поштамту. Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року, будівля адмінбудинок під літ «А» в м. Ужгороді на пл. Поштовій, 4 належить на праві державної власності Ужгородському поштампу. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року.

Ужгородський поштамп є структурним підрозділом Закарпатської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (п. 1.1. Положення Ужгородського поштампу).

Згідно ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні" (в редакція на момент видачі свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року) майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством (крім казенного), належить йому на праві повного господарського відання.

Здійснюючи право повного господарського відання, державне підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та статуту підприємства.

П. 4.1. Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» затвердженої наказом Держбуд України, від 09.06.1998, № 121 " (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року) оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності.

Згідно п. 1.7. Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів.

В силу вимог статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Враховуючи те, що оскаржуване свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року, яке є чинним, позові вимоги про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відомості про будівлю поштамту занесені до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, що підтверджується Витягом з даного реєстру від 31.03.2017 року, в якому зазначено, що будівля поштамту, яка знаходиться в м. Ужгород, пл. Поштова (Героїв Космосу), 4 є державним майном (20454128 - Майно Закарпатської дирекції УД1І113 «Укрпошта»), балансоутримувачем державного майна є Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта», суб`єктом управління, який здійснює управління майном є Міністерство інфраструктури України.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, то такі також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 13 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу таким способом як визнання права.

Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом цієї норми позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник майна, права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов`язальних відносинах, або власник, який втратив документ.

Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Позивачем в ході розгляду справи не було подано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно.

Доводи позивача, про те, що йому, згідно Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (додаток № 1 до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком») передано нежитлові приміщення підвалу №№1-23, загальною площею 590,9 кв. м., нежитлових приміщень першого поверху №№ 1-7, загальною площею 136,3 кв.м., нежитлових приміщень, нежитлових приміщень другого поверху №№ 1-12, загальною площею 390,0 кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4, суд оцінює як такі, що належним чином не підтверджені та не доведені, згідно з вимогами ГПК України належними та допустимими доказами.

Так, в Акті приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» зазначено, що останньому передано приміщення частину будівлі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4, вартість якого станом на 01.07.1999 року становить - 368569,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, даному акті не конкретизовано про яку саме частину будівлі йдеться, а лише зазначено, що передається приміщення за вказаною адресою, інвентарний номер « 2-10».

Окрім того, судом встановлено, що спірне майно, станом на момент складення Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (25.11.2003 року), належало на праві державної власності Ужгородському поштампу, що підтверджується свідоцтвом відповідача про право власності на спірні приміщення від 02.11.2000 року, яке видане на підставі чинного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року, що посвідчує право власності на конкретне майно, а саме: адмінбудівлю під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород. Відтак, 25.11.2003 року спірне майно не могло бути передане у власність позивача, оскільки останнє перебувало у власності відповідача.

Доводи позивача про те, що перелік майна, що передавалося у власність ВАТ «Укртелеком» був сформований 01.07.1999 року, і саме ця дата є дата набуття ним права власності на спірне майно, є необґрунтованими та не підтверджується змістом Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» від 25.11.2003 року.

Крім того, згідно з п. 4 Протоколу №1 від 17.11.1994 року спільного засідання комісії Міністерства зв`язку України по розгляду питань кінцевого розподілу Обласного підприємства зв`язку на «Закарпатпошта» та «Закарпателектрозв`язок» по приміщенням адміністрацій Обласного підприємства поштового зв`язку та Обласного підприємства електрозв`язку, приміщення поштамту віднесено на баланс пошти (копія протоколу міститься в матеріалах справи). як вбачається з наведеного розподілу підлягали не окремі адміністративні та технологічні приміщення, як стверджує Позивач, а приміщення адміністрації Обласного підприємства поштового зв`язку та Обласного підприємства електрозв`язку в цілому, у зв`язку з чим рішенням комісії Міністерства зв`язку України приміщення поштамту віднесено на баланс пошти.

Згідно з Інвентарною карткою №1 обліку основних засобів (для будівель і споруд) від 28.08.1973 року, приміщення Поштамту - це трьохповерхова цегляна будівля, яка знаходиться в м. Ужгород, площа Героїв Космосу, дата введення в експлуатацію 1932 рік.

З 1994 року будівля поштамту перебувала на балансі Ужгородського поштамту Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (зараз Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта»).

З наведеного вбачається, що спірні приміщення, які знаходяться в підвалі, на першому та на другому поверхах будівлі поштамту були передані разом з усією будівлею на баланс пошти в складі трьохповерхової будівлі.

Водночас, судом встановлено, що 27.02.2004 року між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» було укладено Попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін, як правонаступників Закарпатського обласного державного підприємства електрозв`язку та Закарпатського обласного підприємства поштового зв`язку. Розділом 2.13 цієї угоди сторони також визначили порядок поділу будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород у частках кожної із сторін. Сторонами попередньої угоди укладено акт приймання-передачі майна, складеного 27.11.2008р. на підставі попередньої угоди про розподіл нерухомого майна, яким Закарпатська філія ВАТ "Укртелеком" передала, а Закарпатська дирекція УДППЗ "Укрпошта" прийняла частину нерухомого майна, яке використовувалось для потреб ЗФ ВАТ "Укртелеком", що знаходиться за адресою м. Ужгород, пл. Поштова, 4.

На виконання вказівок Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 13.06.2018 року, де такий зауважив, що судами попередніх інстанцій не було надано правової оцінки попередній угоді про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності від 27.02.2004 року, укладеної між позивачем і відповідачем, як доказ, що підтверджує право власності позивача на спірне майно, суд, при новому розгляді даної справи зауважує наступне.

Згідно ст.182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

В той же час, відповідно до статті 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Нормою частини 1 коментованої статті такий строк обмежений одним роком.

Законодавством не встановлені обмеження стосовно того, якому договору (про передачу майна, виконання робіт, надання послуг) може передувати попередній договір. Тому останній може бути використаний для укладення у майбутньому будь-якого виду договору.

В силу попереднього договору сторони не мають права вимагати реального виконання зобов`язання, що випливатиме з основного договору (передати майно, виконати роботу тощо).

Термін «попередній» щодо договору не означає незавершеності вияву волі сторін (як це має місце стосовно виразу «попередні переговори»), а лише вказує на те, що за договором, який відбувся, має слідувати інший основний договір. Таким чином, необхідно розрізняти два договори між сторонами. Перший, уже укладений, встановлює зобов`язання укласти у майбутньому інший, основний, договір, яким сторони мають на увазі встановити основне господарське правовідношення. Саме укладення основного договору виконує функцію досягнення господарської мети, заради якої встановлюються юридичні відносини між сторонами.

За правилами частини 1 статті 635 ЦК попередній договір укладається у формі, передбаченій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Враховуючи, що за загальним правилом господарські договори повинні укладатися письмово, попередні договори, спрямовані на укладення у майбутньому господарських договорів, також повинні мати письмову форму. У разі недодержання письмової форми попереднього договору мають застосовуватися правила статті 218 ЦК.

Для того, щоб попередній договір вважався укладеним, щоб його можна було кваліфікувати саме як договір (дво- або багатосторонній правочин), у ньому повинні міститися всі істотні умови майбутнього основного договору (умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Загальний порядок укладання попередніх договорів підпорядковується правилам глави 53 ЦК.

Оскільки законодавством не передбачено інше, попередні договори можуть бути укладені тільки за вільним волевиявленням сторін, через що загальний порядок укладення господарських договорів, встановлений статтею 181 ГК, не застосовується. Попередні договори не можуть укладатися у примусовому порядку за рішенням суду.

Разом з тим, за змістом статті 5 ГПК сторони, які укладають попередній договір, можуть за взаємною згодою передати переддоговірний спір з умов договору на вирішення господарського суду.

Відтак, з наведеного слідує, що попередній договір перетворюється в основний договір за взаємною згодою сторін.

За змістом частини 3 вищенаведеної норми ГК проект основного господарського договору може бути складений будь-якою стороною у договорі і надісланий іншій.

При цьому, суд зауважує, що необхідно враховувати, що попередній договір та основний договір мають різну спрямованість. За наявності узгоджених істотних умов основного договору, викладених у попередньому договорі, проект основного господарського договору буде відрізнятися своїм предметом.

З укладенням основного договору попередній договір втрачає чинність: основний договір повинен вважатися таким, що замінив собою попередній договір та скасував або змінив всі ті умови, на яких сторони бажали укласти договір, але котрі за їх взаємною згодою не знайшли місця в основному договорі.

Згідно з частиною 2 статті 635 ЦК сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

У разі коли сторони не вчинили будь-яких дій, спрямованих на укладення основного договору до закінчення передбаченого для його укладення строку, зобов`язання укласти основний договір припиняється.

При укладанні попереднього договору необхідно погодження всіх його істотних умов, до яких належать всі істотні умови основного договору, оскільки відсутність хоча б однієї з істотних умов майбутнього договору виключає можливість кваліфікувати відносини між сторонами як договірні.

Враховуючи на вищенаведене, з огляду на правову природу попередньої угоди як правочину, який спрямований на укладення основного договору для досягнення господарської мети, з огляду на відсутність сторонами укладеного основного договору щодо розподілу спірного майна, попередня угода про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності від 27.02.2004 року, укладену між позивачем і відповідачем не є належним доказом, що підтверджує право власності позивача на спірне майно.

При цьому суд зауважує, що в ході розгляду справи не встановлено, а подані сторонами результати звіряння відображених на планах приміщень за переліком приміщень та їх площ не підтверджують, що саме спірне приміщення з усіма технічними характеристиками, згідно з додатками до акту приймання-передачі майна, складеного 27.11.2008р. на підставі попередньої угоди про розподіл нерухомого майна залишилось у власності Закарпатської філії ВАТ "Укртелеком" в будівлі Закарпатської дирекції УДППЗ "Укрпошта", оскільки їх нумерація в документах, розмір, призначення, площа та місцерозташування згідно поданих сторонами доказів відрізняться та не є тотожними (а.с.133-150, Т.3).

Відтак, суд бере до уваги, дані та технічні характеристики щодо майна адмінбудівлі «А», пл.Поштова,4, м.Ужгород, відображені в технічному паспорті виданого відповідачу, який виготовлений станом на 01.12.2016 року, згідно якого значаться наступні складові вказаної будівлі: підвальне приміщення (прим.І-коридор, площа 22,4 м.кв., прим.ІІ-насосна, площа 14,4 м.кв., прим.ІІІ-кладова, площа 12,0 м.кв., прим.ІV-приміщення, площа 6,6 м.кв., прим. V-коридор, площа 72,8 м.кв., прим. VІ-коридор, площа 5,5 м.кв., прим. VІІ-вбиральня, площа 1,9 м.кв., прим. VІІІ-умивальник, площа 2,3 м.кв., прим. ІХ-котельня, площа 12,3 м.кв., прим. Х, площа 8,5 м.кв., прим. ХІ-склад, площа 37,1 м.кв., прим. ХІІ-склад, площа 23,7 м.кв., прим. ХІІІ-коридор, площа 15,5 м.кв., прим. ХІV-комора, площа 5,2 м.кв, прим.ХV-МПВО, площа 7,1 м.кв., прим.ХVІ-МПВО, площа 7,7 м.кв., прим.ХVІІ-МПВО, площа 7,7 м.кв., прим.ХVІІІ-комора, площа 3,2 м.кв., прим.ХІХ-склад, площа 7,0 м.кв., прим.ХХ-склад, площа 10,2 м.кв., прим.ХХІ-склад, площа 6,9 м.кв., прим.ХХІІ-склад, площа 7,4 м.кв., прим.ХХІІІ-коридор, площа 1,9 м.кв., прим.ХХІV-комора, площа 1,4 м.кв., прим.ХХV-МПВО, площа 6,8 м.кв., прим.ХХVІ-вбиральня, площа 1,0 м.кв., прим.ХХVІІ-вбиральня, площа 1,1 м.кв., прим.ХХVІІІ-коридор, площа 2,9 м.кв., прим.ХХІХ-коридор, площа 6,4 м.кв., прим.ХХХ- - коридор, площа 12,2 м.кв., прим.ХХХІ - кладова, площа 1,6 м.кв., прим.ХХХІІ - кладова, площа 1,4 м.кв., прим.ХХХІІІ - МПВО, площа 14,50 м.кв., прим.ХХХІV- клас, площа 26,7 м.кв., прим.ХХХV- коридор, площа 8,0 м.кв., прим.ХХХVІ- коридор, площа 14,5 м.кв., прим.ХХХVІІ-електрощитова, площа 36,8 м.кв., прим.ХХХVІІІ- кабінет, площа 33,6 м.кв., прим.ХХХІХ- коридор, площа 5,1 м.кв., прим.ХL-коридор, площа 20,7 м.кв., прим.ХLІ-кабінет, площа 11,7 м.кв., прим.ХLІІ-кабінет, площа 23,6 м.кв., прим.ХLІІІ-акумуляторна, площа 52,4 м.кв., прим.ХLІV-коридор, площа 2,8 м.кв., прим.ХLV-коридор, площа 53,1 м.кв., прим.ХLVІ-щитова, площа 23,5 м.кв., прим.ХLVІІ-майстерня, площа 14,7 м.кв., прим.ХLVІІІ-кабінет, площа 29,1 м.кв., прим.ХLІХ-акумуляторна, площа 76,4 м.кв., прим.L-коридор, площа 4,6 м.кв., прим.LІ-склад-кислотний, площа 14,0 м.кв., прим.LІІ-склад, площа 25,1 м.кв. Перший поверх включає: прим.1- сходова клітка, площа 62,4 м.кв., прим.2-пошта площа 84,8 м.кв., прим.3-УТЛ, площа 51,1 м.кв., прим.4-УТЛ, площа 33,4 м.кв., прим.5-УТЛ, площа 19,5 м.кв., прим.6-УТЛ, площа 26,7 м.кв., прим.7-вбиральня, площа 1,3 м.кв., прим.8-вбиральня, площа 1,3 м.кв., прим.9-коридор, площа 4,2 м.кв., прим.10-коридор, площа 11,0 м.кв., прим.12-кладова, площа 5,3 м.кв., прим.13-ММПО, площа 35,2 м.кв., прим.14-кладова, площа 4,2 м.кв., прим.15-кабінет, площа 9,5 м.кв., прим.16-коридор, площа13,8 м.кв., прим.17-коридор, площа 8,4 м.кв., прим.18-склад, площа 17,6 м.кв., прим.19-архів, площа 6,9 м.кв., прим.20-пошта, площа 19,9 м.кв., прим.21-пошта, площа 32,3 м.кв., прим.22-коридор, площа 16,7 м.кв., прим.23-коридор, площа 8,9 м.кв., прим.24-пошта, площа 43,7 м.кв., прим.25-пошта, площа 19,4 м.кв., прим.26-коридор, площа 6,7 м.кв., прим.27-пошта, площа 20,4 м.кв., прим.28-коридор, площа 2,2 м.кв., прим.29-коридор, площа 3,0 м.кв., прим.30-вбиральня площа 5,9 м.кв, прим.31-кладова, площа 5,8 м.кв., прим.32-коридор, площа 10,1 м.кв., прим.33-кабінет, площа 23,2 м.кв., прим.34-кабінет, площа 20,8 м.кв., прим.35-пошта, площа 25,9 м.кв., прим.36-пошта, площа 19,4 м.кв., прим.37-пошта, площа 19,2 м.кв., прим.38-операційний зал, площа 99,0 м.кв., прим.39-УТЛ, площа 42,2 м.кв., прим.40-коридор, площа 4,0 м.кв., прим. LІІІ- сходова клітка, площа 7,50 м.кв., прим. LІV- сходова клітка, площа 7,4 м.кв..Другий поверх включає:прим.41-операційний зал, площа 121,8 м.кв., прим.42-кабінет, площа 27,8 м.кв., прим.43-операційний зал, площа 250,5 м.кв., прим.44, площа 82,8 м.кв.,прим.45-приміщення, площа 23,8 м.кв., прим.46-приміщення, площа 13,3 м.кв., прим.47, площа 32,6 м.кв., прим.48-коридор, площа 26,1 м.кв., прим.49-коридор, площа 1,8 м.кв., прим.50-коридор, площа 2,9 м.кв., прим.51-вбиральня, площа 1,0 м.кв., прим.52-вбиральня, площа 1,0 м.кв., прим.53-вбиральня, площа 1,1 м.кв. прим.54-вбиральня, площа 1,6 м.кв., прим.55-кладова, площа 4,2 м.кв., прим.56-кабінет, площа 24,2 м.кв., прим.57-коридор, площа 5,4 м.кв., прим.58-кабінет, площа 22,5 м.кв., прим.59-операційний зал, площа 145,5 м.кв., прим.60-кабінет, площа 23,4 м.кв., прим.61-сейф, площа 4,2 м.кв., прим.62-каса, площа 29,2 м.кв., прим.63ґ-архів, площа 23,8 м.кв., прим.64ґ-склад, площа 9,3 м.кв., прим. LV- сходова клітка, площа 61,10 м.кв., прим. LVІ- сходова клітка, площа 17,0 м.кв.

Положенням ст.392 ЦК України визначено, що саме власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріалами справи встановлено, що у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірне майно, відтак позивач не є власником спірного майна у розумінні ст.317 ЦК України, оскільки спірне майно перебуває виключно у користуванні позивача.

Водночас, судом і не встановлено, що позивач є особою, яка набула право власності на спірне майно на законних підставах та те, що позивач використовує таке майно на законних підставах як власник, чиє право власності підлягає захисту, за яким такий звернувся в судовому порядку.

Водночас, право власності відповідача на спірне майно підтверджене свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування.

При цьому, вказане свідоцтво видане відповідачу раніше (дата видачі свідоцтва -02.11.2000 року), ніж виникли обставини, на які посилається позивач як на підставу набуття ним права власності на спірне майно (дата складання акту приймання-передачі нерухомого майна - 25.11.2003 року), а доводи позивача щодо відсутності вимоги щодо державної реєстрації права власності на майно станом на дату виникнення спірних правовідносин та твердження позивача, що з дати 01.07.1999 року (дата формування переліку майна, переданого за актом від 25.11.2003 року) суд оцінює критично, у зв`язку з чим судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави.

Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Вказані норми Основного Закону України кореспондуються з нормами ст.386 ЦК України, згідно яких, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності законного права власності на спірне майно.

Позовні вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені відповідно з вимогами ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України. Доводи позивача спростовуються вищенаведеними висновками суду, поданими відповідачем поясненнями та доказами, в їх обґрунтування.

З огляду на вищенаведене у позові належить відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 20, 42, 46, 47, 50, 74, 76-79, 86, 129, 202, 216, 222, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов`язковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Васьковський О.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.10.18.