ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2018 р. Справа№ 910/18143/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Суліма В.В

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Долішна Ю.М. довіреність № 04-31/1539 від 28.11.17

від відповідача: Полець Д.М. довіреність № 10737/9/22-18 від 12.10.18

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

від позивача: Сукова Т.В. довіреність № 04-31/1186 від 22.09.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Славутської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року (дата складення повного тексту 06.08.2018 р.)

у справі № 910/18143/17 (головуючий суддя - Літвінова М.Є., судді - Маринченко Я.В., Чебикіна С.О.)

за позовом Славутської міської ради

до Кабінету Міністрів України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство фінансів України

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Всеукраїнська асоціація органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України"

про стягнення 600 000, 00 грн.,-

в с т а н о в и в :

Славутська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про стягнення шкоди у розмірі фактично сплачених коштів на компенсацію пільгового проїзду окремих категорій громадян у сумі 600 000, 00 грн. (т.І, а.с. 6-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 у задоволенні позову відмовлено (т.ІІ, а.с.251-257).

Славутська міська рада звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 р. у справі №910/18143/17, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2018 року, апеляційна скарга Славутської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Сулім В.В.

12 жовтня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/18143/17 (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Сулім В.В.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18143/17, розгляд апеляційної скарги Славутської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 р. у справі №910/18143/17 призначено на 23.10.2018 р.

У судовому засіданні 23 жовтня 2018 року представники Славутської міської ради надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник Кабінету Міністрів України у судовому засіданні 23 жовтня 2018 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники Міністерства фінансів України та Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України" у судове засідання 23 жовтня 2018 року не з'явились, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", чином, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайта ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень за № 526 зі статусом "18.10.2018" "відправлення вручено: особисто", 500 зі статусом "18.10.2018" "відправлення вручено: за довіреністю" та копією "Реєстру на відправлення кореспонденції з повідомленням".

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

16 липня 2015 року Славутською міською радою Хмельницької області прийнято рішення №213 "Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на автобусних маршрутах загального користування", яким серед іншого затверджено перелік перевізників, яким надано право здійснювати перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, за результатами проведеного конкурсу (т.І, а.с. 15-16,17-18).

07 серпня 2015 року на підставі рішення Славутської міської ради від 16.07.2015 р. №213 між Славутською міською радою та перевізниками укладено Договори про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у місті Славута (т.ІІ, а.с. 88-121).

21 січня 2016 року Славутською міською радою Хмельницької області прийнято рішення №2-4/2016 "Про внесення змін до бюджету міста Славути на 2016 рік" п. 9 якого вирішено звернутися в т.ч. до КМУ, Хмельницької обласної ради зі зверненням щодо проблемних питань формування та виконання місцевих бюджетів. У зверненні, доданому до вказаного рішення, позивач зазначав, що Держава зобов'язана за рахунок Державного бюджету забезпечити повне фінансування перевезень з урахуванням кредиторської заборгованості за 2015 рік, встановлених нею пільгових категорій громадян (т.І, а.с. 19-21, 22-23).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 у справі №826/8975/16, визнано протиправною бездіяльність КМУ, що полягає у невжитті заходів щодо розробки проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян (т.І, а.с. 25-28, 29-30).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що через протиправну бездіяльність відповідача він зазнав шкоди у розмірі фактично сплачених коштів за пільгове перевезення в сумі 600000,00 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем на підставі ст. 1173 ЦК України, оскільки при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" відповідач не включив до нього субвенції місцевим бюджетам з державного бюджету на здійснення державних програм соціального захисту, а бездіяльність останнього визнана незаконною в судовому порядку.

У апеляційній скарзі позивач, зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків щодо можливості надання компенсаційних витрат за рахунок, як державного, так місцевого бюджетів (з посиланням на ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент існування спірних правовідносин (щодо передбачених законом пільг, на виконання державної програми соціального захисту).

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава. Шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

З прийняттям Бюджетного кодексу України від 2001 року Кабінет Міністрів України, в особі Міністра фінансів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, в особі Міністра фінансів Автономної Республіки Крим та міські ради, в особі керівників їх виконавчих органів, отримали право надавати гарантії щодо виконання боргових зобов'язань суб'єктам господарської діяльності виключно в межах повноважень, встановлених відповідно Законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет (ст. 17 Бюджетного кодексу України).

Виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати в т.ч. транспортних послуг та критерії їх надання (ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Пільговий проїзд окремим категоріям громадян передбачений в т.ч.: статтями 12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; статтями 20-22 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (89, 102 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин).

Постановою КМУ від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок) визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень (ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України ).

Пунктом 4 Порядку визначено, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (п. 5 Порядку).

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у місті Славута є Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради, а відшкодування витрат, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, здійснюється останнім за рахунок державних субвенцій.

Водночас, у п. 3 ч. 1 ст. 97 Бюджетного кодексу України зазначено, що в Державному бюджеті України можуть передбачатися такі трансферти місцевим бюджетам, як субвенції на здійснення державних програм соціального захисту.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства не вбачається саме обов'язку включення до Державного бюджету України субвенцій місцевим бюджетам на здійснення програм соціального захисту, а зазначено лише про можливість їх включення до Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статтею 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією даних Законів, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зазначеними положеннями законодавства передбачено можливість фінансування витрат, пов'язаних із наданням пільг по оплаті транспортних послуг за рахунок як державного, так і місцевих бюджетів.

Разом з тим, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" відповідні субвенції місцевим бюджетам на здійснення програм соціального захисту не передбачені, що, як вірно зазначено судом першої інстанції, вищенаведеним нормам бюджетного законодавства не суперечить.

Відповідно до п. 2.1.4 укладених Славутською міською радою з перевізниками договорів від 07.08.2015 р. передбачено, що організатор зобов'язаний забезпечувати відшкодування за проїзд пільгових категорій населення згідно актів звірок, виключно в межах субвенції з державного бюджету, розподіленої відповідно до фактичного перевезених пільговиків між усіма перевізниками. Відшкодування проводиться по мірі надходження коштів.

Отже, відповідно до умов укладених позивачем з перевізниками договорів, розрахунок з відшкодування за проїзд пільгових категорій громадян міг відбуватись в межах субвенцій з державного бюджету по мірі надходження коштів такого характеру.

За змістом ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

У матеріалах справи наявні, датовані періодом з 11.05.2016 по 22.12.2016, складені між Славутським міським управлінням соціального захисту населення та перевізниками Акти звіряння розрахунків за надані пільги, у яких відображено в т.ч. заборгованість з початку 2016 р. станом на дату підписання цих актів (т.ІІ, а.с. 122-163, 217).

Разом з тим, у Додатку № 2 до рішення Славутської міської ради від 28.10.2016 р. №2-13/2016 "Про внесення змін до бюджету міста Славути на 2016 рік" у графі "наменування згідно з типовою відомчою/типовою програмою2/тимчасовою класифікацією видатків та кредитування місцевого бюджету" зазначено "Компенсайційні витрати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян" із зазначенням у графі "видатки споживання" "600000 грн." (т.І, а.с. 65).

У довідці, виданій Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради від 17.07.2017 р. № 2401-45/3308, зазначено, що за 2016 рік перевізниками на міських маршрутах загального користування здійснено перевезення пільгових категорій населення на суму 1339057,00 грн., з яких 600000,00 грн. затверджено та проплачено за рахунок місцевого бюджету підприємцям (перевізникам) компенсацію на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян (т.І, а.с. 31).

Факт виділення у 2016 р. Славутською міською радою коштів з бюджету міста Славути підтверджується також наданою позивачем довідкою фінансового управління виконавчого комітету Славутської міської ради: № 456 від 16.05.2016 р. - на підтвердження факту виділення 300 тис. грн.; № 674 від 29.07.2016 р. - на підтвердження факту виділення 150 тис. грн.; №915 від 28.10.2016 р. - на підтвердження факту виділення 150 тис. грн. (т.І, а.с. 66-69).

Вказане, з урахуванням положень укладених позивачем з перевізниками договорів, свідчить про те, що позивачем самостійно передбачено у місцевому бюджеті та виплачено перевізниками відшкодування вартості проїзду пільгових категорій населення за рахунок місцевого бюджету, що не суперечить бюджетному законодавству та спростовує доводи позивача про заподіяння йому шкоди та наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та тим, що позивачем виплачено перевізниками 600000,00 грн. компенсації.

Оскільки приписами чинного законодавства не передбачено саме обов'язку відповідача зі включення до Державного бюджету України субвенцій місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, та те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" таких субвенцій не передбачено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем наявності факту неправомірних дій відповідача та завдання таким чином позивачу матеріальної шкоди.

Доказів визнання в установленому законодавством порядку протиправними дій чи бездіяльності відповідача саме щодо не включення відповідних субвенцій до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" матеріали справи не містять.

Не є таким доказом і постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 у справі № 826/8975/16, оскільки нею визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, що полягає у невжитті заходів щодо розробки проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян, а не з невключення до Державного бюджету України субвенцій місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту.

Вказане свідчить про те, що позивачем не доведено також протиправність поведінки відповідача, як необхідного елементу цивільного правопорушення, що зумовлює відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Славутської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Славутської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №910/18143/17 залишити без змін.

3. Справу №910/18143/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

В.В. Сулім

Дата складення повного тексту - 25.10.2018 р.