ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/20206/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. – головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання – Корпусенка А.О.

за участю представників: ТОВ "Імперія ЛІТ" – Лаврика С.В., дов. від 03.01.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія ЛІТ”

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018

(Суддя –Ярмак О.М.)

та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018

(Головуючий суддя – Агрикова О.В.; судді Мальченко А.О., Жук Г.А.)

у справі за позовом ТОВ “Імперія ЛІТ”

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ “ОЙЛСТРІМ”

про розірвання договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Імперія ЛІТ” (Далі – ТОВ “Імперія ЛІТ”) до господарського суду міста Києва подано позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” (Далі – ПАТ КБ “ПриватБанк”) про розірвання договору поруки.

1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок істотного невиконання відповідачем умов договору поруки (в частині передання позивачу належним чином завірених копій документів, що підтверджують обов’язки боржника за кредитними договорами та засобів забезпечення вказаних обов’язків у вигляді забезпечень), він значною мірою позбавлений того, на що розраховував під час укладення договору поруки, зазнав збитків і втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору та був вимушений залучити кредитні кошти.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року залучено до участі у справі – ТОВ "ОЙЛСТРІМ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі №910/20206/17 у задоволенні позову відмолено повністю.

4. Судові рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено істотних порушень договору другою стороною, в матеріалах справи відсутні докази того, що невиконання відповідачем зобов`язань з передання копій документів, що підтверджують обов`язки боржників за кредитними договорами, значною мірою позбавило товариство того, на що воно розраховувало при укладенні договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

5. ТОВ “Імперія ЛІТ” звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 27.03.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 даній справі з проханням скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Вказує, що судами порушено ст.ст. 16, 512, 514, 526, 530, 553, 556, 612, 651 Цивільного кодексу України, ст. 118 Господарського кодексу України, ст.ст. 73, 74, 77, 78, 79, 86, 236 ГПК України щодо всебічного та повного з'ясування обставин справи.

6.1. Скаржник вважає, що суди не дослідили ряд обставин справи, що необхідно було дослідити для прийняття законного та обґрунтованого рішення, безпідставно відмовили у витребувані доказів, які мали істотне значення для прийняття обґрунтованого рішення;

6.2. також, вважає, що суди протиправно не надали оцінки тим обставинам, що позивач зазнав значних збитків у зв'язку з ненаданням йому відповідачем належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором №4015113И від 16.12.2015.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

7. До Касаційного господарського суду відзиву не надано

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Ухвалою Верховного Суду від 23.08.2018, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/20206/17 за касаційною скаргою ТОВ “Імперія ЛІТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у даній справі, датою проведення судового засідання визначено 11.10.2018.

8.1. У зв'язку з відпусткою судді Берднік І.С., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/20206/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Жуков С.В., суддя – Білоус В.В., суддя – Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018.

8.2. Ухвалою Верховного Суду від 11.10.2018 у зазначеному складі Суду справу №910/20206/17 Господарського суду міста Києва за розглядом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія ЛІТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у вказаній справі прийнято до провадження та ухвалено розглянути касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія ЛІТ” 11 жовтня 2018 року о 12 год 30 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

9. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

10. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

11. Під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.10.2016 між ТОВ "Імперія Літ" (поручитель) та ПАТ КБ "Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки № 4О15113И/П (Далі – договір поруки), предметом якого (п. 1. договору поруки) є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання TOB "Ойлстрім", (Далі – боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015 № 4О15113И, (Далі – кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

11.1. Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

11.2. Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель, зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

11.3. Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

11.4. У Пункті 10 договору поруки сторони погодили, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

11.5. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за договором (п.11 договору поруки).

11.6. Дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою сторін. (п.14 Договору).

11.7. У п.17 договору зазначено, що він укладений/підписаний із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа акредитованого Центру Сертифікації ключів ПАТ КБ “Приватбанк”, на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.12.2015 року укладеної сторонами.

11.8. Факт укладення договору поруки з використанням електронного цифрового підпису сторонами не заперечувався.

12. Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом у цій справі з посиланням на ст. 612 ЦК України, позивач зазначав, що останнім, як поручителем виконано зобов’язання ТОВ "ОЙЛСТРІМ" (боржника) за кредитним договором. Проте відповідачем, в порушення положень встановлених п.п. 8, 10 Договору поруки, не передано позивачу належним чином завірених копій документів, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором та засобів забезпечення вказаних обов’язків. Внаслідок цього, за доводами позивача, він зазнав збитків і втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та був вимушений залучити кредитні кошти. Враховуючи викладене, позивач просив розірвати договір поруки з огляду на істотне порушення договору іншою стороною.

13. Як стверджував позивач, останнім сплачено ПАТ КБ “Приватбанк” згідно договору поруки № 4О15113И/П як виконання обов’язків по кредитному договору від 16.12.2015 року №4О15113И 2 165 769 935, 07 грн, проте не доведено, що ним повністю виконані обов'язки поручителя та сплачено заборгованість боржника за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі.

14. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

15. Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

16. Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

17. За змістом частин 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

18. Відповідно до положень статті 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

19. За змістом частин 1, 2 статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

20. Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

21. Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

22. Колегія суддів відзначає, що відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

23. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

24. Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

25. Таким чином, на позивача покладений обов’язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

26. Господарськими судами встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання документів, передбачених договором поруки або докази наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що в свою чергу свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору поруки відповідачем.

27. Водночас, предметом заявленого позову є розірвання договору поруки, укладеним між сторонами спору у зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов договору.

28. В силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

29. Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 Господарського кодексу України.

31. Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

32. Сторони у спірному договорі обумовили, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за їх письмовою згодою.

33. За змістом статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

34. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

35. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з'ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року у справі № 910/20312/17).

36. Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам спірного договору та урахувавши положення законодавства, які регулюють порядок розірвання договору за рішенням суду за ініціативою однієї зі сторін, не установили обставин, які передбачали б можливість розірвання договору поруки від 26.10.2016 з підстав, заявлених у позові, та свідчили б про істотність порушення відповідачем умов договору (у розумінні положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

37. Суди попередніх інстанцій з'ясували, що позивачем не надано, як і не містять матеріали справи, доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем зобов'язань за спірним договором поруки, внаслідок якого позивач зазнав значних збитків.

38. Крім того, колегія суддів зазначає, що наявність складових елементів правопорушення, з якими законодавство пов’язує виникнення збитків (протиправна поведінка, розмір збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками, вина) позивачем також не доведена.

39. Враховуючи наведені положення законодавства і обставини встановлені судами, та зважаючи, що позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору поруки з заявлених ним мотивів, колегія суддів вважає, що господарські суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову про розірвання договору поруки від 26.10.2016.

40. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди попередніх інстанцій як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

42. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

43. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

44. За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

45. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 3 09, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія ЛІТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі №910/20206/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі №910/20206/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                     С.В. Жуков

Судді                     В.В. Білоус

В.Я. Погребняк