РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м.Харків Справа № 913/368/18

Провадження №14/913/368/18

Господарський суд Луганської області у складі головуючого судді Лісовицького Є.А.

за участю секретаря судового засідання Рвачова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах:

позивача: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до відповідача-1: Рубіжанської міської ради Луганської області, м. Рубіжне Луганської області,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно - будівельна компанія", м. Лисичанськ Луганської області

про визнання незаконним пункту 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4, визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту та повернення земельної ділянки

У засіданні брали участь:

від органу прокуратури: Алекаєв Ю.В., прокурор відділу прокуратури Харківської області, службове посвідчення № 042342 від 29.03.2016;

від позивача: представник не прибув;

від відповідача-1: представник не прибув;

від відповідача-2: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до відповідачів Рубіжанської міської ради Луганської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно - будівельна компанія", в якій просить суд:

1. Визнати незаконним пункт 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 "Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ "Лисичанська інженерно-будівельна компанія".

2. Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту укладений 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно-будівельна компанія", зареєстрований за №125 від 15.06.2018.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно-будівельна компанія" повернути Рубіжанській міській раді земельну ділянку загальною площею 1,4171 га, вартістю 1489015,42 грн., розташовану у м. Рубіжне, вул. Набережна, 172.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що під час вивчення стану законності у сфері земельних відносин щодо встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту, Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою встановлено, що Рубіжанською міською радою 08.06.2018 прийнято рішення №53/4 "Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ "Лисичанська інженерно - будівельна компанія".

На виконання вищезазначеного рішення, 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою та ТОВ "Лисичанська інженерно - будівельна компанія" укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу проїзду і благоустрою земельної ділянки, зареєстрований Рубіжанською міською радою 15.06.2018 за №125.

Надання у користування зазначеної земельної ділянки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме відсутні ознаки сервітуту та недодержаний порядок його встановлення. Внаслідок прийняття спірного рішення та укладання договору порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм надання та одержання у користування земельної ділянки, а саме дотримання законодавчих засад надання земельних ділянок забезпечується рівність прав громадян, юридичних осіб, відповідні надходження до бюджету.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.08.2018 підтверджено підстави представництва заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з заявленими позовними вимогами. Також, вказаною ухвалою відкрито провадження у справі №913/368/18. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 27.08.2018.

Ухвалою суду від 27.08.2018 підготовче засідання відкладено на 17.09.2018.

Ухвалою суду від 17.09.2018 підготовче засідання відкладено на 01.10.2018.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №913/368/18 до судового розгляду по суті на 22.10.2018.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (позивач) в письмових поясненнях, підтримує поданий позов, просить його задовольнити, посилаючись на відсутність обов'язкової умови для встановлення сервітуту - неможливості задоволення потреб ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» у інший (ніж встановлення сервітуту) спосіб.

Крім того, як зазначає позивач, укладений між ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» та Рубіжанською міською радою інвестиційного договору 11.06.2018, містить додаток, в якому зазначено про розміщення літнього кафе та барної стійки, що фактично є об'єктом підприємницької діяльності.

Використання зазначеної ділянки для зайняття підприємницькою діяльністю безпосередньо впливає на обсяг речових прав власника цієї ділянки, що суперечить природі правовідносин за договором сервітуту та не відповідає правовій природі інституту як земельний сервітут.

Відповідачі в наданих відзивах на позовну заяву просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Зокрема, відповідачем-1 - Рубіжанська міська рада Луганської області, зауважено про те, що між Рубіжанською міською радою та ТОВ "Лисичанська інженерно-будівельна компанія" на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 06.06.2018 №52/1 укладено інвестиційний договір, предметом якого є діяльність сторін, спрямована на виконання робіт з благоустрою території за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, для організації масового відпочинку, згідно з Додатком-1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Договором особистого строкового сервітуту сервітуарію надано право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та право проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про благоустрій" до малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Встановлення тимчасової споруди та малих архітектурних форм передбачено Додатком-1 до інвестиційного договору.

Тобто Рубіжанською міською радою вид земельного сервітуту, зазначений у договорі про встановлення особистого строкового сервітуту, визначений у відповідності до чинного законодавства, а саме до п. а, в ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України в редакції Закону №191-VІІІ від 12.02.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)", а не Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення деяких аспектів нафтогазової галузі".

Територіальна громада в особі Рубіжанської міської ради, як власник земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна правомірно застосувала норми ст. 401 Цивільного кодексу України, ст. 98 Земельного кодексу України а саме задовольнила потреби ТОВ "Лисичанська інженерно-будівельна компанія" у реалізації інвестиційного договору, укладеного на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 06.06.2018 №52/1 єдиним можливим способом, а саме, шляхом прийняття рішення від 08.06.2018 №53/4 та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

Крім того, відповідач-1 зазначив, що земельна ділянка по вул. Набережній, 172 використовується для масового відпочинку населення, тому при прийнятті рішення саме щодо встановлення особистого строкового сервітуту, а не надання в оренду земельної ділянки Рубіжанська міська рада, як власник земельної ділянки, керувалась, між іншим, інтересами населення щодо вільного доступу до зони відпочинку, у зв'язку з тим, що орендні відносини надають більше прав орендарю при користуванні земельною ділянкою ніж сервітутні, які носять обмежений характер. Після передачі майна в оренду власник позбавляється права користування таким майном (ч. 1 ст. 93 ЗК України). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч. 3 ст. 98 ЗК України). Оренда передбачає для орендаря усі права щодо володіння та користування об'єктом оренди, права орендаря не можуть бути обмежені власником (ст. ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі"). Сервітут передбачає користування в межах прав, що надаються власником, тому за своєю юридичною природою такі права є обмеженими речовими правами (ч. 1 ст. 401 ЦК України). При оренді землі земельна ділянка вибуває (тимчасово) із володіння власника (ч. 1 ст. 93 ЗК України). При встановленні сервітуту земельна ділянка не вибуває із володіння власника. (ч. 5 ст. 401 ЦК України, ч. 3 ст. 98 ЗК України).

Договір сервітуту буде стимулювати сервітуарія у найкоротший термін виконати умови зазначеного договору та інвестиційного договору стосовно розміщення малих архітектурних форм та благоустрою території масового відпочинку населення, у зв'язку з тим, що у відповідності до п. г ст. 102 ЗК України підставою для припинення сервітуту є його невикористання протягом трьох років, тоді як такої підстави для припинення права оренди земельної ділянки не існує.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що встановлення особистого строкового сервітуту здійснено згідно положень ст.ст. 98, 99, 100 Земельного кодексу України, п.34 ч. 1 ст.26, п.3 ч.4 ст.42, ч.1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі рекомендації постійної депутатської комісії Рубіжанської міської ради з питань житлово - комунального господарства, комунальної власності, містобудування та земельних відносин з урахуванням рішення Рубіжанської міської ради "Про затвердження договору між Рубіжанською міською радою Луганської області та ТОВ "Лисичанська інженерно - будівельна компанія".

Крім того, відповідачем -2 зазначено, що Рубіжанська міська рада Луганської області не мала можливості надати в оренду спірну земельну ділянку через наявність на ній об'єктів нерухомого майна, що належить різним територіальним громадам, зокрема відповідачу -1 та територіальній громаді сіл, селищ, міст Луганської області в особі Луганської обласної ради.

Відповідач -2 звертає увагу на те, що з огляду на предмет інвестиційного договору №б/н від 06.06.2018, зокрема виконання робіт з благоустрою території для організації масового відпочинку, характер місцевості та цільове призначення спірної земельної ділянки, яка надана у сервітут, вказані потреби не можливо задовольнити іншим чином, аніж встановленням особистого сервітуту.

Крім того, відповідно до умов інвестиційного договору №б/н від 06.06.2018 предметом договору є виконання робіт по благоустрою території для організації масового відпочинку. Враховуючи розташування спірної земельної ділянки та переліку робіт, які необхідно виконати, зокрема очищення берегу, завезення піску, встановлення обладнання та інших робіт, вбачається, що нормальне виконання відповідачем -2 своїх зобов'язань неможливо без обтяження цієї ділянки сервітутом.

Тому, договором особистого строкового сервітуту №б/н від 11.06.2018 відповідачу -2 надано право як розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) так і право проходу, проїзду і благоустрою спірної ділянки.

Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою у запереченнях на відзиви на позовну заяву зазначено, що доводи відповідача з приводу наявності частки об'єкту нерухомого майна у власності іншої територіальної громади є непідтвердженими, оскільки згідно інформації КП "Бюро технічної інвентаризації" Рубіжанської міської ради від 06.09.2018 №605 нерухоме майно, розташоване за адресою м.Рубіжне, вул. Набережна, 172 є власністю територіальної громади міста Рубіжне та знаходиться на балансі КП "БТІ" Рубіжанської міської ради.

Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою зауважено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно частина об'єкту нерухомого майна перебуває у власності територіальної громади сіл, селищ, міст Луганської області в особі Луганської обласної ради (балансоутримувач - Луганська комунальна установа "Обласна рятувально - водолазна служба).

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, територіальна громада сіл, селищ, міст Луганської області в особі Луганської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності САС №847944 та рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради №422 від 21.08.2012, отримала у власність 36/100 частки власності нерухомого майна, розташованого за адресою м.Рубіжне, вул. Набережна, 172.

Виходячи з наведеного, прокуратурою зазначено, що Рубіжанська міська рада, як суб'єкт владних повноважень, в порушення діючого земельного законодавства, вийшла за межі своїх повноважень, та розпорядилась часткою спірної земельної ділянки, передавши її договором особистого строкового сервітуту, обмеживши право користування земельною ділянкою територіальної громади сіл, селищ, міст Луганської області в особі Луганської обласної ради.

Крім того, Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою зазначено, що у даних правовідношеннях відсутня основна та єдина підстава для встановлення сервітуту, відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України, а саме коли потреби особи не можуть бути задоволені іншим способом, оскільки потреби відповідача -2 у розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності могли бути задоволені шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Потреба відповідача -2 у встановленні малої архітектурної форми для здійснення його підприємницької діяльності може вирішитись шляхом прийняття міською радою рішення про надання ТОВ "Лисичанська інженерно - будівельна компанія" земельної ділянки в користування (оренду) в порядку, встановленому Цивільним і Земельним кодексами України, Законом України "Про оренду землі" та іншим чинним законодавством, що регулює земельні відносини.

Як зазначено Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою, встановлення земельного сервітуту для провадження підприємницької діяльності суперечить чинному законодавству, оскільки відсутня умова щодо неможливості в інший спосіб задовольнити потребу суб'єкта у встановленні малої архітектурної форми для здійснення його підприємницької діяльності.

В судове засідання 22.10.2018 прибув лише представник заявника (прокуратури). Представник прокуратури надав усні пояснення та підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов.

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, та відповідач - 1 - Рубіжанська міська рада Луганської області, відповідач -2 - ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань. Однак, участі своїх повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Рубіжанською міською радою 08.06.2018 винесено рішення №53/4 «Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» (далі за текстом - Рішення).

Пунктом 1 Рішення встановлено земельний сервітут строком до 31.12.2023 включно, шляхом укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту на земельну ділянку (кадастровий номер :15:002:0022) із земель комунальної власності площею 1,4171 га, розташованої за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування.

Другим пунктом Рішення встановлено, що плата за сервітут буде розраховуватись на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, Порядку розрахунку орендної плати за землю на території м. Рубіжне.

Відповідно до п.3 Рішення, ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» має укласти та зареєструвати договір особистого строкового сервітуту.

На виконання вищезазначеного рішення, 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою і ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу проїзду і благоустрою земельної ділянки, зареєстрований Рубіжанською міською радою 15.06.2018 за №125.

Відповідно до п.1. вказаного договору власник на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 встановлює особистий сервітут відносно земельної ділянки, площею 1,4171 га (кадастровий номер земельної ділянки :15:002:0022) за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, в інтересах сервітуарія на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки.

Пунктом 2.1 договору визначено, що строковий особистий сервітут встановлюється терміном до 31.12.2023.

Плата за договором встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 1489015,42 грн. (п.3.1. договору).

06.06.2018 рішенням Рубіжанської міської ради №52/1 «Про затвердження договору між Рубіжанською міською радою Луганської області та ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія», розглянувши лист відповідача -2 від 02.05.2018 №02.05/-2, керуючись ст.9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 25, п.16 ч.4 ст. 42, п.3. ч.4. ст.42, ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рубіжанська міська рада затвердила текст договору з ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія», який є додатком до вказаного рішення.

Так, предметом вказаного інвестиційного договору є діяльність, спрямована на виконання робіт з благоустрою території за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, для організації масового відпочинку, згідно з додатком 1, що є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. кінцевим результатом інвестиційної діяльності, що є свідченням реалізації сторонами інвестицій та досягнення мети цього договору є для замовника - отримання від інвестора якісних послуг з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку протягом строку інвестиційної діяльності; для інвестора - отримання права надання якісних послуг з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку протягом строку інвестиційної діяльності.

Відповідно до п.7.1. інвестиційного договору, останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до закінчення інвестором своєї інвестиційної діяльності, а саме до 31.12.2023 та може бути продовженим за погодженням між сторонами, шляхом підписання додаткових угод.

Невід'ємними частинами інвестиційного договору є Додаток №1 - «План виконання робіт з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку» та Додаток №2 «Поетапний план виконання робіт з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку», які містять, зокрема умови щодо монтажу літнього кафе та барної стійки.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вищевказане рішення Рубіжанської міської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, укладений на його основі договір особистого строкового сервітуту за своїм змістом відповідає правовідносинам оренди земельної ділянки, а спірна земельна ділянка підлягає поверненню Рубіжанській міської ради, оскільки з аналізу норм матеріального права, яким регулюються правовідносини з встановлення сервітуту, вбачається, що сервітут на земельну ділянку встановлюється виключно за домовленістю між власниками (користувачами) земельних ділянок з метою усунення недоліків своєї ділянки задля задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 ЦК України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно з ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об'єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об'єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту є правом саме обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї земельної ділянки для обслуговування своєї земельної ділянки або іншій конкретно визначеній особі. Суб'єктами, що мають право вимагати встановлення земельного сервітуту, є власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

Як вже було встановлено судом, на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 № 53/4 між Рубіжанською міською радою (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» (Сервітуарій) 11.06.2018 було укладено Договір особистого строкового сервітуту, та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 125).

Відповідно до п. 1.1 Договору власник встановлює особистий сервітут відносно земельної ділянки, площею 1,4171 га (кадастровий номер земельної ділянки :15:002:0022) за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, в інтересах сервітуарія на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки.

Статтею 100 Земельного кодексу України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

ТОВ «Лисичанська інвестиційно - будівельна компанія» не є власником спірної земельної ділянки у розумінні ст. 100 Земельного кодексу України.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 13.09.2018 власником земельної ділянки за адресою: Луганська область, м.Рубіжне, вул. Набережна, буд.172 є Територіальна громада міста Рубіжне в особі Рубіжанської міської ради Луганської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування, форма власності - комунальна, дата державної реєстрації - 04.04.2018.

Отже потреби у розміщенні другим відповідачем тимчасової споруди на спірній земельній ділянці не було.

Обов'язковою умовою для встановлення сервітуту є умова щодо неможливості задоволення потреби осіб у інший (ніж встановлення сервітуту) спосіб.

Однак, пунктом 1.1 договору особистого строкового сервітуту від 11.06.2018 передбачено, що власник (Рубіжанська міська рада) на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 встановлює особистий сервітут відносно земельної ділянки, площею 1,4171 га (кадастровий номер земельної ділянки :15:002:0022) за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, в інтересах сервітуарія на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки.

В той же час, пунктом 1.1 Інвестиційного договору від 06.06.2018 встановлено, що предметом договору, укладеного між ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» та Рубіжанською міською радою, є діяльність сторін, яка спрямована на виконання робіт з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку, згідно з додатком 1, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно Додатку №1 до інвестиційного договору від 06.06.2018 «План виконання робіт з благоустрою території за адресою: м.Рубіжне, вул.Набережна, 172 для організації масового відпочинку» включає в себе: очищення берега, вивезення сміття, завезення піску, ремонт туалету, монтаж роздягалень, встановлення урн, монтаж літнього кафе, барної стійки, встановлення парасольок, встановлення шезлонгів, установка ліхтарів освітлення, установка фонтанчика для води, установка водяних гірок, установка лавок - гойдалок, монтаж альтанок, установка мангалів, облаштування спортмайданчиків: волейбольного та для настільного тенісу, установка та облаштування дитячого майданчику, монтаж огородження, монтаж доріжок, монтаж альтанок на воді, установка душових кабінок.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Таким чином, встановлення ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» особистого строкового сервітуту відносно спірної земельної ділянки, зокрема з метою провадження підприємницької діяльності, а саме: монтажу літнього кафе та барної стійки, суперечить самій правовій природі сервітуту та меті його надання.

При цьому відомості про те, що ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» не має змоги задовольнити свої інтереси іншим способом, ніж розмістити тимчасову споруду саме на спірній земельній ділянці відсутні.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що підстав для визнання між сторонами прав на встановлення сервітуту не існувало, а тому, у Рубіжанської міської ради не було будь-яких підстав для встановлення сервітутних відносин з ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» та відповідно, для прийняття рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Підстави та порядок передачі в оренду земельних ділянок комунальної власності встановлений статтями 124, 134 Земельного кодексу України та нормами Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 Земельного кодексу України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 Земельного кодексу України.

Згідно часини першої статті 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, враховуючи мету укладення спірного договору - провадження підприємницької діяльності, а також оплатний характер цього договору, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо платного володіння та користування земельною ділянкою для ведення другим відповідачем підприємницької діяльності, що відповідає визначенню оренди землі, наведеному у статті 1 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, як вже зазначалося вище, земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

З аналізу норм матеріального права, яким регулюються правовідносини з встановлення сервітуту, вбачається, що сервітут на земельну ділянку встановлюється виключно за домовленістю між власниками (користувачами) земельних ділянок чи іншими заінтересованими особами, з метою усунення недоліків своєї ділянки задля задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Отже, суть правовідносин між сторонами по спірному договору, їх зміст та мета отримання земельної ділянки не відповідає такому правовому інституту, як земельний сервітут.

Зазначене свідчить про те, що договір сервітуту укладений з порушенням норм чинного земельного законодавства. Передача земельної ділянки повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст. ст. 124, 134 Земельного кодексу України та згідно положень Закону України «Про оренду землі».

За приписами ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Викладене вище свідчить, що рішення Рубіжанської міської ради 53 сесії №53/4 від 08.06.2018 «Про встановлення земельного сервітуту та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» прийняте з порушенням норм земельного законодавства, а отже, вимога прокурора щодо визнання незаконним цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для укладання договору особистого строкового сервітуту від 11.06.2018 було рішення відповідача -1 №53/4 від 08.06.2018, а оскільки судом задоволено позов в частині визнання незаконним зазначеного рішення, то, відповідно, підлягає задоволенню і вимога прокурора про визнання договору особистого строкового сервітуту від 11.06.2018 недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Таким чином, в розумінні ч.1 ст.236 ЦК України вказаний правочин є недійсним з моменту його укладання, а наслідки недійсності такого правочину за ч.2 ст.236 ЦК України визначаються судом недійсними на майбутнє.

Щодо позовних вимог прокурора в частині зобов'язання відповідача- 2 повернути спірну земельну ділянку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням вище викладеного та виходячи з приписів ст.216 ЦК України, суд вважає вимогу прокурора про повернення спірної земельної ділянки законною та обґрунтованою.

Виходячи з вищенаведеного, земельна ділянка загальною площею 1,4171 га вартістю 1489015,42 грн., яка розташована за адресою: м.Рубіжне вул. Набережна, 172, підлягає поверненню Рубіжанській міській раді.

З урахуванням вищевикладеного, прокурором обґрунтовано належними та допустимими доказами порушення інтересів держави прийняттям оспорюваного рішення, оскільки саме державою здійснюється особлива охорона землі як національного багатства в силу статті 14 Конституції України, а недотримання відповідачами встановленої статтями 124, 134 Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» процедури передачі оспорюваної земельної ділянки другому відповідачу у платне володіння та користування порушує ці інтереси.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги прокурора правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідачів.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах: позивача: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до відповідача-1: Рубіжанської міської ради Луганської області, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно - будівельна компанія", про визнання незаконним пункту 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4, визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту та повернення земельної ділянки, - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним пункт 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 "Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно-будівельна компанія".

3. Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту укладений 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно-будівельна компанія", зареєстрований за №125 від 15.06.2018.

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанська інженерно-будівельна компанія" (93118, Луганська область, м. Лисичанськ, вулиця Орджонікідзе, будинок 126, кімната 73, ) повернути Рубіжанській міській раді (93000, Луганська область, м.Рубіжне, площа Володимирська, будинок 2, ) земельну ділянку загальною площею 1,4171 га, вартістю 1489015,42 грн., розташовану у м. Рубіжне, вул. Набережна, 172.

5. Стягнути з Рубіжанської міської ради (93000, Луганська область, м.Рубіжне, площа Володимирська, будинок 2, ) на користь Прокуратури Луганської області (93408, м. Сєвєродонецьк, вулиця Богдана Ліщини, 27, ) на р/р 0839, банк: ДКСУ м.Київ, МФО 820172, , код класифікації доходів бюджету - 2800 - витрати зі сплати судового збору в сумі 2643 грн. 00 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» (93118, Луганська область, м. Лисичанськ, вулиця Орджонікідзе, будинок 126, кімната 73, ) на користь Прокуратури Луганської області (93408, м. Сєвєродонецьк, вулиця Богдана Ліщини, 27, ) на р/р 0839, банк: ДКСУ м.Київ, МФО 820172, , код класифікації доходів бюджету - 2800 - витрати зі сплати судового збору в сумі 2643 грн. 00 коп.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено - 25 жовтня 2018 року.

Суддя Є.А.Лісовицький