ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/1968/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Купянскспецпереробка"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (у складі колегії суддів: Сіверін В.І.(головуючий), Терещенко О.І., Слободін М.М.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2017 (суддя Бринцев О.В.)

у справі № 922/1968/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Купянскспецпереробка"

про стягнення 58 290,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2017 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця") звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Купянскспецпереробка" (далі - ТОВ "Купянскспецпереробка") про стягнення штрафу в розмірі 58 290,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "Купянскспецпереробка" при відправленні вантажу у вагоні № 62535471 згідно накладної № 43226497 неправильно указало найменування та адресу вантажоодержувача, що було виявлено на станції призначення Правда Придніпровської залізниці та зафіксовано у акті загальної форми від 10.12.2016 № 1030.

Позивач посилався на те, що порушення вантажовідправником вимог щодо правильності заповнення перевізних документів відповідно до статей 23, 118, 122, 129 Статуту залізниць України є підставою для стягнення з нього штрафу у п'ятикратному розмірі від провізної плати, що становить 58 290,00 грн.

ТОВ "Купянскспецпереробка" проти позову заперечувало і просило застосувати позовну давність у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.08.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017, позов задоволено.

Судові рішення з посиланням на положення статей 6, 23, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, Правил перевезення вантажів і оформлення перевізних документів мотивовано доведеністю позовних вимог та наявністю правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за допущене порушення.

Разом із тим суди відповідно до положень статті 315 Господарського кодексу України (далі - ГК), статті 137 Статуту залізниць України, статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) дійшли висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності з огляду на те, що подія, яка стала підставою для подання позову є неправильно зазначені у накладній відомості щодо вантажоодержувача, що засвідчено у акті загальної форми від 10.12.2016 № 1030. Отже, перебіг спеціальної позовної давності почався не від дати складання накладної - 06.12.2016, як зазначив відповідач, а від дати складання акта загальної форми, тобто перебіг шестимісячного строку почався з 11.12.2016 та сплив 11.06.2016, який є неробочним днем, а тому днем закінчення строку є 12.06.2017. За встановлених обставин звернення позивачем з цим позовом 10.06.2017, позовна давність не пропущена.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у листопаді 2017 року ТОВ "Купянскспецпереробка" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційну скаргу ТОВ "Купянскспецпереробка" обґрунтовує, зокрема тим, що судами неправильно застосовано положення статей 251, 252, 253, 261 ЦК, статті 315 ГК, статті 137 Статуту залізниць України щодо встановлення початку перебігу строку позовної давності для пред'явлення позову, оскільки днем коли позивач міг довідатися про допущене порушення свого права, або про особу, яка його порушила (неправильне зазначення у залізничній накладній адреси вантажоодержувача), є дата складання та направлення залізничної накладної № 43226497 від 06.12.2016 на відповідний вагон, тобто є обставиною, що стала підставою для подання позову, тому початок перебігу строку позовної давності в цьому випадку є 07.12.2016, а закінчення цього строку 07.06.2017, отже, позивач звернувся до суду з пропуском встановленого чинним законодавством строку.

У відзиві на касаційну скаргу РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" зазначила, що судові рішення у справі прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для їх скасування відсутні. Зокрема, позивач послався на те, що за положеннями Статуту залізниць України неправильне зазначення найменування вантажоодержувача у перевізних документах є підставою для стягнення з відправника вантажу штрафу, при цьому штраф стягується за самий факт допущення такого порушення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку із цим збитків. Щодо позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, то позивач послався на безпідставність цього клопотання, оскільки в даному випадку шестимісячний строк звернення до суду з відповідним позовом відраховується з моменту складання акта загальної форми у якому засвідчено подію, яка стала підставою для звернення до суду з позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що в грудні 2016 року ТОВ "Купянскспецпереробка" зі станції Заоскілля Південної залізниці здійснило відправку вагону № 62535471 за накладною № 43226497 на станцію Правда Придніпровської залізниці.

У зазначеній накладній у графі 5 "Код одержувача" зазначено "3128", у графі 4 "Одержувач" - "ПАО "Евраз ДМЗ им. Петровского", 49064 г. Днепропетровск, ул. Маяковского, 3".

10.12.2016 станцією призначення Правда на станцію відправлення Заоскілля відправлено телеграму № НР 88 про невірно зазначені реквізити в накладній № 43226497, а 12.12.2016 зі станції відправлення Заоскілля на станцію призначення Правда надійшла телеграма-відповідь № НР 063 щодо виправлення адреси одержувача у накладній.

На підставі телеграми-відповіді № НР 063 на станції призначення Правда Придніпровської залізниці у накладній № 43226497 зроблено виправлення найменування та адреси одержувача на вірні: з "ПАО "Евраз ДМЗ им. Петровского", 49064 г. Днепропетровск, ул. Маяковского, 3" на "ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" 51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18 б".

Факт неправильного зазначення відправником найменування та адреси одержувача вантажу засвідчено актом загальної форми від 10.12.2016 № 1030.

Порушення вантажовідправником вимог щодо правильності заповнення перевізних документів стало підставою для звернення залізниці до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 306 ГК перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина 5 статті 306 ГК). Відповідні положення містить також стаття 908 ЦК.

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Таким чином, права й обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України "Про залізничний транспорт".

За змістом статей 2, 8 Закону України "Про залізничний транспорт" умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

Спірні правовідносини сторін за своєю правовою природою є правовідносинами з надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізницею.

Відповідно до статті 23 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (з наступними змінами і доповненнями), відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

За змістом статті 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (стаття 24 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 14.10.2014 № 513) (далі - Правила) відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. Згідно з додатком 3 до даних Правил графа накладної № 4 "Одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи № 1 "Відправник". При цьому у графі № 1 "Відправник" зазначається, що відправником може бути одна юридична або фізична особа, відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім'я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

Отже, саме на відправника покладається обов'язок заповнення комплекту перевізних документів.

Згідно з пунктом 5.5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як визначено статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

За приписами частини 1 статті 216 ГК учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 231 ГК законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами Статуту залізниць України прямо передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Судами попередніх інстанцій установлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Купянскспецпереробка" було порушено Правила оформлення залізничної накладної № 43226497, а саме неправильно зазначено найменування та адресу одержувача вантажу, правильність внесення відомостей щодо якого є обов'язком вантажовідправника, передбаченим додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів. Факт вказаного порушення підтверджується актом загальної форми від 10.12.2016 № 1030.

Посилання у касаційній скарзі ТОВ "Купянскспецпереробка" щодо відсутності підстав для покладення на нього обов'язку зі сплати штрафу у зв'язку із вжиттям усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а також відсутності у його діях вини та складу правопорушення, є необґрунтованими з огляду на те, що відсутність відомостей, які вантажовідправник зобов'язаний зазначити у накладній (найменування, адреса одержувача), так само як і неправильне зазначення у накладній найменування та адреси одержувача, є порушенням Правил оформлення перевізних документів, що призводить до затримки вагонів на станції призначення та необхідності уточнення відомостей про одержувача, а за вказане порушення Статутом залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Будь-яких обставин які б свідчили про дотримання відповідачем Правил оформлення перевізних документів при заповненні залізничної накладної № 43226497 судами попередніх інстанцій встановлено не було, а відповідачем відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК; у редакції, чинній до 15.12.2017) належними та допустимими доказами не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

У зв'язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені судами під час її вирішення, підтверджують покладені в основу судових рішень висновки щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача як вантажовідправника на користь залізниці штрафу у зв'язку з порушенням вимог щодо правильності заповнення перевізних документів. При цьому суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи ТОВ "Купянскспецпереробка" стосовно порушення судами попередніх інстанцій положень чинного законодавства при вирішенні питання про застосування позовної давності до вимог залізниці також визнаються судом касаційної інстанції необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена статтею 257 ЦК, а статтею 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною 2 статті 9 ЦК також встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Згідно з частиною 5 статті 315 ГК для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За статтею 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Вказане положення пов'язує шестимісячний термін для пред'явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.

За змістом частини першої статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наведених вище положень законодавства, підстав виникнення та змісту прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що порушенням зі сторони вантажовідправника є подія - неправильне зазначення у накладній найменування та адреси одержувача вантажу, тобто обставина, що є підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника, яка відповідно до положень статті 129 Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених Міністерством транспорту України від 28.05.2002 № 334, має бути засвідчена актом загальної форми, який складають станції залізниць.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що застосування пункту "б" частини 2 статті 137 Статуту залізниць України у цих правовідносинах за своїм змістом відповідає правилам щодо початку перебігу позовної давності, встановленим ЦК, отже, початок перебігу строку позовної давності починається з дня складання акта загальної форми, яким засвідчено подію, що стала підставою для подання позову.

Такий висновок судів узгоджується з правовою позицією щодо початку перебігу строку позовної давності за позовом залізниці, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності, щодо наслідків пропуску якої заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Ураховуючи викладене вище та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга ТОВ "Купянскспецпереробка" підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Купянскспецпереробка" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2017 у справі № 922/1968/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий