ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/46/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - не з'явилися,

відповідача - Білобрам Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018

(головуючий - Малех І.Б., судді: Кордюк Г. Т., Плотніцький Б. Д.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 24.04.2018

(суддя: Ділай У.І.)

у справі № 914/46/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго"

про стягнення 1 411 518,47 грн за векселем №31 від 04.05.2000,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" про стягнення 1 411 403,40 грн, з яких сума основного боргу 950 000,00 грн, 152219,18 грн. 6% річних та 309 184,22 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням ПАТ "Львівобленерго" своїх зобов'язань за векселями.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 24 квітня 2000 року між Українським кредитним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було укладено договір №Т-102/042000, відповідно до якого сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених договором.

2.2. 04 травня 2000 року між Українським кредитним банком та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, згідно з яким передано, в тому числі, вексель №31 зі строком погашення - по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015.

Згідно з цим векселем Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго" зобов'язалося заплатити проти цих векселів Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", чи його наказу 1 000 000,00 грн.

ПАТ "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

2.3. 10 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" з листом за вих. №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015, у якому пропонувало оплатити векселі, у тому числі й спірного до 12-00 години 17 квітня 2015 року. У листі також зазначено, що у разі неоплати векселів відповідно до вимог законодавства, буде вчинено протест у неплатежі. Відповідачем вказаний лист залишено без розгляду та задоволення.

2.4. 15 травня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Антонової В.І. з листом про опротестування спірного векселя.

2.5. 20 травня 2015 року представники Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прибули за місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" для пред'явлення оригіналів векселів до оплати, в тому числі векселя №31. Проте представників позивача не було допущено до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго", про що складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для пред'явлення векселів до платежу.

2.6. 20 травня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антонової В.І. надіслано Приватному акціонерному товариству "Львівобленерго" телеграму з вимогою здійснити оплату векселів, у тому числі векселя №31 до 12 години 21.05.2015 або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

2.7. У зв'язку з невиконанням вищевказаної вимоги відповідачем, 21.05.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. вчинено протест простих векселів, в тому числі і векселя №31 від 04.05.2000, про що складено відповідний акт.

2.8. Суди встановили, що 27.10.2017 відповідач частково оплатив заборгованість за векселем в розмірі 50000,00 грн, а також сплатив 100 000,00 грн після відкриття провадження у цій справі.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.04.2018 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 850 000,00 грн основного боргу, 147 073,98 грн 6% річних та 16 456,08 грн судового збору. В частині стягнення 100 000,00 грн провадження закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3.2. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.2.1. Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що основна сума заборгованості за векселями, яку позивач просить стягнути з відповідача матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

3.2.2. За висновками судів позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу 6% річних, водночас неправильно визначено дату початку їх нарахування, якою має бути 20.05.2015 - термін спливу строку платежу за простими векселями. З врахуванням викладеного, місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок стягнув 6% річних у розмірі 147073,98 грн.

3.2.3. Зазначивши, що Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобов'язану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції, суди відмовили позивачу у стягненні з відповідача втрат від інфляції за несвоєчасну оплату векселя.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 24.04.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 6% річних сумі 5 145,20 грн та інфляційних втрат у розмірі 309 184,22 грн скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального права, а саме: статті 196, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, статті 48 Уніфікованого Закону, а також норми процесуального права, зокрема статті 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника, господарськими судами безпідставно не враховано позицію ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що простий вексель підлягає оплаті у день його належного пред'явлення до платежу і ця дата є саме 17.04.2015, як це відображено у листі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", який був направлений на адресу ПАТ "Львівобленерго". Висновок судів в цій частині є помилковим.

4.4. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечує проти доводів та вимог скаржника та просить залишити його касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується стягнення заборгованості за простим векселем, виданим ПАТ "Львівобленерго" та непогашеним після пред'явлення позивачем вимоги щодо його оплати.

5.2.2. Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), "Про цінні напери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до статті 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

5.2.3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 20.05.2015 складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство відповідача для пред'явлення векселів до платежу, у якому зафіксовано, що уповноважені представники позивача прибули 20.05.2015 до ПАТ "Львівобленерго" для вчинення дії, передбаченої ст. 38 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а саме пред'явлення до платежу від імені ПАТ "НАК "Нафтогаз України" оригіналів векселів, які були видані ВАТ "Львівобленерго" 04.05.2000.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в розумінні норм статті 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні, тобто 20.05.2015. Підтвердженням наведеного також є те, що відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, векселі для вчинення протесту про неоплату приймаються нотаріусом після закінчення дати платежу за векселем, але не пізніше 12-ї години наступного після цього строку дня.

Спірний вексель для протесту був поданий позивачем приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу 20.05.2015 після прибуття уповноважених представників позивача до відповідача згідно з актом від 20.05.2015. Протест самих векселів було вчинено нотаріусом 21.05.2015, що вказує на те, що закінченням дати платежу за простими векселями була дата - 20.05.2015.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги, що простий вексель підлягає оплаті у день його належного пред'явлення до платежу і ця дата є саме 17.04.2015, як це відображено у листі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", який був направлений на адресу ПАТ "Львівобленерго".

З огляду на викладене, оскільки ПАТ "Львівобленерго" не здійснило повної оплати за відповідними простими векселями, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу, а також часткового задоволення позовних вимог про стягнення 6 відсотків, розрахованих судами, починаючи з дати пред'явлення відповідних векселів - 20.05.2015.

5.2.4. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання вексельного зобов'язання, суд касаційної інстанції також вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний порядок є вичерпним. При цьому Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ньому, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Отже, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов'язань до правовідносин, пов'язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні" (постанови від 15.05.2018 у справі №904/8714/17, від 22.05.2018 у справі №904/8713/17, від 23.05.2018 у справі №904/8710/17, від 23.05.2018 у справі №904/8711/17).

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статті 625 Цивільного кодексу України.

5.2.5. Враховуючи, що касаційна скарга позивача не містить інших належних доводів щодо порушення чи неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а доводи, наведені у ній, відхилені судом касаційної інстанції з підстав зазначених вище, Суд дійшов висновку, що звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права як необхідної передумови для скасування судових рішень, ухвалених у справі.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 24.04.2018 у справі №914/46/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Мамалуй

В. Студенець