ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/1087/17

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом гр. ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра», Черкаська область, Шполянський район, с. Нечаєве

про визнання недійсною заяви про вихід зі складу учасників товариства та визнання недійсним рішення зборів учасників товариства,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Гр. ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра» про визнання недійсною заяви про вихід зі складу учасників товариства та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства «Іскра» від 13.12.2016р.

Позовні вимоги Позивача ґрунтуються на тому, що заява позивача на вихід зі складу учасників Відповідача була складена під впливом тяжких обставин та вкрай невигідних умовах для позивача. Крім того, 13.12.2016р. було проведено загальні збори учасників СТОВ «Іскра», на яких, серед іншого, вирішені питання виходу Позивача зі складу учасників Відповідача.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

24 листопада 2017р. провадження у справі було зупинено, призначено судову економічну експертизу і матеріали направлені для проведення експертизи до Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

23 квітня 2018р. до господарського суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 23.04.2018р. клопотання експерта задоволено, провадження у справі поновлено, витребувано у сторін додаткові документи.

Ухвалою суду від 23.04.2018р. провадження у справі зупинено до отримання висновків судової експертизи.

23.07.2018р. до суду повернулась справа №925/1087/17 разом з повідомленням судового експерта Бойко С.Г. від 12.06.2018р. №9/16 «Про неможливість проведення судової експертизи» у зв'язку з ненаданням бухгалтерських документів станом на 12.06.2018р. та відсутністю можливості безпосередньо ознайомитись та провести аналіз бухгалтерських документів, а представлені в матеріалах справи документи не містять достатньо інформації для відповіді на поставлені перед експертом питання, що унеможливлює проведення експертизи.

Ухвалою суду від 17.08.2018р. провадження у справі поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Сторони, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Позивач надав суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням з 26.10.2018р. на лікуванні в лікарні.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Суд відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи з мотивів незабезпечення свого представника на участь у судовому засіданні. Розгляд справи 03.10.2018р. відкладався за клопотанням позивача про необхідність отримання кваліфікованої юридичної допомоги.

Суд також враховує тривалість розгляду даної справи.

Позивач вважає, що з прийняттям відповідачем таких рішень були порушені його права та інтереси. Спір позивач визначає як корпоративний.

Відповідач заперечує порушення прав позивача.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Позивач ОСОБА_1 до 13.12.2016р. був учасником СТОВ «Іскра».

Позивач зазначає, що був змушений написати заяву на вихід зі складу учасників Відповідача СТОВ «Іскра» через відкриття кримінального провадження відносно нього, внаслідок чого, він знаходився під постійним психологічним тиском.

Тобто, за твердженням Позивача, в момент складання заяви про вихід зі складу учасників Товариства його дії не відповідали волевиявленню, адже заява про вихід була написана під впливом тяжких обставин та вкрай невигідних умовах. Крім того, Позивач стверджує, що заява про вихід зі складу учасників була написана не 12.10.2016р., а пізніше, що порушує положення Статуту СТОВ «Іскра» та вимоги ч.1 ст. 148 Цивільного кодексу України.

Як доказ, позивач та його представники вказували на знімки екрану персонального комп'ютера з листуванням представників Позивача з представником Відповідача по електронній пошті.

Крім того, Позивач стверджує, що заява про вихід була написана на вкрай невигідних для нього умовах.

Так, згідно п. 2 Протоколу Загальних Зборів учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р. вирішено виплатити ОСОБА_1 в грошовій формі вартість частини майна Відповідача, пропорційну частці ОСОБА_1 у статутному капіталі Відповідача в розмірі 3820000 грн.

Водночас, на думку Позивача, вартість частки є значно заниженою, що підтверджує п. 6 Протоколу Загальних Зборів Учасників СТОВ «Іскра» від 28.07.2016р. обговорювалось питання з приводу продажу ОСОБА_1 частки в статутному капіталі СТОВ «Іскра», що належить СТОВ «Урожай» в розмірі 65,5% відсотків в статутному капіталі за ціною 20 млн. грн. Таким чином, Позивач вважає, що частка в розмірі 29,6%, яка належала йому в минулому, мала бути оцінена близько 10 млн. грн.

На думку Позивача, це підтверджує той факт, що ОСОБА_1 написав заяву про вихід з складу учасників на вкрай невигідних для себе умовах та під впливом тяжких обставин у формі існування кримінального провадження та загрози взяття під варту позивача. У разі, якби не було відкрите кримінальне провадження відносно ОСОБА_1, останній в жодному разі не погодився б на вихід зі складу засновників СТОВ « Іскра».

Наведені обставини, на думку Позивача, є підставою для визнання недійсною заяви про вихід зі складу учасників Товариства, а також підставою для визнання рішень загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р. та оформлених протоколом - недійсними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги заперечує та зазначає, що 13.12.2016р. на загальних зборах учасників СТОВ «Іскра» було ухвалено рішення з шести питань порядку денного, які оформлені одним протоколом, а тому Відповідачу не зрозуміло, яке саме рішення просить визнати недійсним Позивач. Відповідач повідомляє, що Позивач 12.10.2016р. подав до Товариства заяву про вихід з Товариства. Так, за заявою Відповідача, рішенням загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р. на підставі вказаної заяви було внесено зміни до установчих документів СТОВ «Іскра» та вирішено:

«- вивести ОСОБА_1 зі складу учасників СТОВ «Іскра» на підставі поданої ним заяви про вихід (від 12.10.2016р. та від 13.12.2016р., що посвідчена нотаріально (заява про підтвердження заяви від 12.10.2016р.).

- виплатити ОСОБА_1 в грошовій формі вартість частини майна Товариства, пропорційну частці ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства в розмірі 3820000 грн., частина якої в сумі 1420000 грн. виплачується в термін до 26.12.2016р.; решта до 20.02.2017р.»

Представник Відповідача в судовому засіданні надав докази сплати ОСОБА_1 вартості частини майна Товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі СТОВ «Іскра» - в розмірі 3 820 000 грн.

Відповідач зазначив, що на момент звернення до суду з даним позовом у Позивача відсутні будь-які права та законні інтереси, що можуть порушуватись спірним рішенням загальних зборів учасників Товариства від 13.12.2016р.

Крім того, Відповідач звертає увагу, на те, що саме Позивачем на порядок денний загальних зборів учасників Товариства від 13.12.2016р. було поставлено питання про його вихід з Товариства - згідно з поданої ним заяви про вихід (від 12.10.2016р. та від 13.12.2016р., що посвідчена нотаріально (заява про підтвердження заяви від 12.10.2016р.), а тому, на думку Відповідача, з цього питання не може бути спору між сторонами у справі.

На думку Відповідача, зазначений позов є виключно намаганням Позивача якимись маніпулюваннями змусити СТОВ «Іскра» збільшити суму виплат, пов'язаних з виходом Позивача з складу учасників СТОВ «Іскра».

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Суд враховує, що до 13.12.2016р. гр. ОСОБА_1 був учасником та засновником СТОВ «Іскра». Даний спір суд вважає корпоративним.

Згідно статутних документів відповідач є самостійною юридичною особою.

Відповідно до п.п.1.3.2, 8.2.2. Статуту СТОВ «Іскра» в редакції, затвердженій загальними зборами учасників товариства від 29.08.2016р., що була чинною на момент складання заяви про вихід з складу учасників, ОСОБА_1 (Позивач у справі) входив до складу учасників СТОВ «Іскра» (Відповідача у справі) з часткою у статутному капіталі Товариства в розмірі 29,6%, що становило 5863 грн.

12.10.2016р. Відповідач отримав заяву Позивача про вихід його зі складу учасників СТОВ «Іскра», з особистим підписом ОСОБА_1 У вказаній заяві Позивач також просив у порядку та строки, передбачені законодавством України та Статутом СТОВ «Іскра», виплатити йому вартість частини майна СТОВ «Іскра», пропорційну його частці у статутному капіталі СТОВ «Іскра».

Факт отримання 12.10.2016р. заяви Позивача про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра», підтверджено Відповідачем в ході розгляду справи.

13.12.2016р., перед проведенням загальних зборів, Позивач надав Відповідачеві ще одну заяву про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р., що посвідчена нотаріально (заява про підтвердження заяви від 12.10.2016р.). В цій заяві зазначено таке:

«Відповідно до поданої мною заяви у простій письмовій формі до загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» від 12 жовтня 2016р. Цією заявою підтверджую всі дані та відомості, викладені мною у вказаній заяві від 12.10.2016р. та прошу здійснити всі необхідні дії та заходи, спрямовані на врегулювання всіх питань, пов'язаних із моїм виходом зі складу учасників СТОВ «Іскра».

Разом з тим, у зв'язку, на підставі та як наслідок мого виходу зі складу учасників СТОВ «ІСКРА», прошу здійснити виплату вартості частини майна, пропорційної моїй частці у статутному капіталі СТОВ «ІСКРА», що становить 29,6% (двадцять дев'ять цілих шість десятих відсотків), відповідно до чинного законодавства України».

13.12.2016р. відбулись загальні збори учасників СТОВ «ІСКРА», про що складено протокол, з таким порядком денним:

1. Про обрання голови та секретаря загальних зборів учасників.

2. Про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства та про виплату вартості частини майна Товариства, пропорційної частці в статутному капіталі Товариства, у зв'язку із виходом учасника.

3. Про зміну розміру (збільшення) статутного капіталу Товариства та здійснення додаткових внесків до статутного капіталу Товариства. Про розподіл часток учасників Товариства.

4. Про внесення змін та доповнень до статуту Товариства. Затвердження Статуту Товариства у новій редакції. Про підписання Статуту.

5. Про підтвердження рішень, прийнятих загальними зборами Товариства, що відбулися 21 червня 2016р. (Протокол загальних зборів від 21.06.2016р.), 28 липня 2016р. (Протокол загальних зборів від 28.07.2016р.), 29 серпня 2016р. (Протокол загальних зборів від 29.08.2016р.).

6. Про вирішення питань щодо дивідендів учасників Товариства за результатами діяльності 2015р. та 2016р.

Як вбачається з протоколу зборів СТОВ від 13.12.2016р., на зборах були присутні всі учасники СТОВ «Іскра».

З питань, внесених до порядку денного, та на які посилається Позивач в описовій частині позовної заяви та поясненнях, а саме, щодо виходу Позивача зі складу учасників СТОВ «Іскра», загальними зборами учасників прийняті такі рішення:

з питання №2 порядку денного вирішили:

« 1. Вивести ОСОБА_1 зі складу учасників СТОВ «Іскра» (ідентифікаційний код 03790439) на підставі поданої ним заяви про вихід (від 12.10.2016р. та від 13.12.2016р., що посвідчена нотаріально (заява про підтвердження заяви від 12.10.2016р.).

2. Виплатити ОСОБА_1 в грошовій формі вартість частини майна Товариства, пропорційну частці ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства в розмірі 3 820 000 грн., частина якої в сумі 1 420 000 грн. виплачується в термін до 26.12.2016р.; решта до 20.02.2017р.».

Протокол загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» підписано усіма учасниками (в т.ч. і гр. ОСОБА_1 - учасником, що вибув), що не заперечується Позивачем, підписи учасників посвідчено нотаріально.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивачем не оспорюється ні факт виходу його зі складу учасників СТОВ «Іскра», ні факт внесення відповідних змін до установчих документів СТОВ «Іскра», ні процедура проведення зборів учасників (порядок скликання зборів, наявність кворуму, правомочність).

Це підтвердив і гр. ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Право учасника на вихід з товариства, порядок та строк його реалізації, закріплено в п. 10.2.11. Статуту СТОВ «Іскра» в редакції, затвердженій загальними зборами учасників цього товариства від 29.08.2016р., що була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів учасників.

Згідно із ч.2 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до п. 10.2.11. Статуту СТОВ «Іскра»: учасник має право вийти в установленому порядку з Товариства, письмово повідомивши про це Товариство не пізніше ніж за 2 місяця до виходу.

Відповідно до п. 10.12. Статуту СТОВ «Іскра», учасник, має право вийти з Товариства. Учасник, який виходить з Товариства, має право одержати вартість частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі. За рішенням учасників Товариства виплата вартості частини майна Товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з Товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, то передане учасником Товариству тільки в користування майно повертається в натуральній формі без винагороди.

Вартість майна Товариства визначається на підставі його балансу за формулою:

Вм = ВЛк - ДЗгрн.

Де Вм - вартість майна Товариства:

ВЛк - власний капітал Товариства (підсумок розділу пасиву 1 пасиву балансу):

ДЗгрн. - первісна вартість дебіторської заборгованості за товари, роботи, послуги з активу балансу.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Таким чином, аналіз рішення з другого питання порядку денного загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р. свідчить, що воно відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства та жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Слід зазначити, що учасник господарського товариства має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства.

Водночас обов'язок товариства щодо розрахунків при виході з нього учасника виникає на підставі відповідного припису закону, регламентований Статутом товариства, та не пов'язаний з наявністю або відсутністю вимоги про здійснення виплати.

З моменту виходу учасника з товариства з виплатою належної йому частини вартості майна у товариства настає обов'язок сплатити суму в строки, визначені статтею 54 Закону України «Про господарські товариства».

Враховуючи приписи ст. 148 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», п. 4.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» СТОВ «Іскра» не мало права прийняти або не прийняти заяву про вихід учасника ОСОБА_1

У свою чергу, Верховний Суд України у п. 28 своєї Постанови «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008р. за №13 зазначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК України та Закону про господарські товариства, учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства, незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення моменту виходу учасника з ТОВ, викладено в Постанові Верховного Суду України від 14 березня 2011 року у справі №3-12гс11.

Таким чином, прийняття загальними зборами учасників СТОВ «Іскра» рішення з другого питання порядку денного зборів, які відбулись 13.12.2016р., є лише констатацією факту виходу Позивача зі складу учасників Товариства та констатацією наявності в силу закону у Товариства обов'язку виплатити йому вартість частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

З матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття провадження по справі Відповідач виплатив учаснику, який вийшов з товариства (Позивачу), належну йому частину вартості майна товариства, пропорційну його частці в статутному капіталі.

Господарський суд вважає, що рішення учасників товариства, в частині виплати вартості частини майна СТОВ «Іскра» ОСОБА_1, відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, оскільки чітко передбачає виплату ОСОБА_1 вартості частини майна СТОВ «Іскра» пропорційно його частці в статутному капіталі товариства.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку товариства виконати поставлені ним на власний розсуд умови учасника, який подав заяву про добровільний вихід зі складу учасників товариства.

За змістом ст. 4 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, громадяни в установленому порядку мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

В силу приписів ст.ст. 74, 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що внаслідок прийняття загальними зборами рішення з другого питання порядку денного зборів, які відбулись 13.12.2016р., права Позивача жодним чином не були не порушені, в зв'язку з чим відсутні підстави для судового захисту останнього.

Щодо інших рішень, прийнятих загальними зборами учасників, з питань порядку денного зборів, які відбулись 13.12.2016р., Позивачем не наведено ані в позовній заяві, ані в ході розгляду справи будь-якого обґрунтування їх недійсності, та не надано жодного доказу порушення внаслідок їх прийняття прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, незважаючи на наявний обов'язок доведення підставності своїх вимог в силу норм господарського процесу, що лежить саме на Позивачеві, оскільки в силу принципу рівності сторін перед судом господарський суд лише оцінює вимоги Позивача, повідомлені ним обставини з точки зору доведеності їх наданими суду доказами.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в Постанові від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» зазначив, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними (п.19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України).

Крім того, відповідно до п. 1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», сторонами у корпоративному спорі є:

1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув;

2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

З аналізу змісту наведених правових норм вбачається, що оскільки Позивач на момент проведення зборів вже не був учасником СТОВ «Іскра», то, як наслідок, прийняті цими зборами рішення не порушують його права та законні інтереси.

За таких обставин відсутні підстави для дослідження доводів Позивача, якими він обґрунтовує недійсність рішень загальних зборів учасників СТОВ «Іскра» від 13.12.2016р., оформлених протоколом.

Предметом спору у даній справі є також вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсної заяви про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра» та застосування правових наслідків недійсності правочину з посиланням на приписи ст.ст. 203, 209, 215, 230, 233 Цивільного кодексу України.

Зокрема, обґрунтовуючи підстави недійсності заяви про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра», Позивач вказує на те, що був змушений написати заяву на вихід зі складу учасників Відповідача через відкриття кримінального провадження відносно нього, внаслідок чого він знаходився під постійним психологічним тиском, а відтак, під впливом важких обставин і на вкрай невигідних умовах погодився на вихід з товариства. Окрім того, зазначає, що заява про вихід зі складу учасників була написана не 12.10.2016р., а пізніше, що порушує положення статуту Відповідача та вимоги ч.1 ст. 148 Цивільного кодексу України.

За твердженням Позивача, доказом того, що заява гр. ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра» була написана не 12 жовтня 2016р., а пізніше, - є знімки екрану персонального комп'ютера з листуванням представників Позивача з представником Відповідача по електронній пошті.

Крім того, Позивач стверджує, що заява про вихід була складена на вкрай невигідних умовах. Позивач вважає, що частка в розмірі 29,6%, яка належала йому в минулому, повинна бути оцінена близько 10 млн. грн., замість отриманих 3 млн. 820 тис. грн.

З цього приводу господарський суд зазначає таке.

Порядок, спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються Статутом господарського товариства і законом, а відтак не може бути визначене по бажанню Позивача в іншому розмірі або в інший спосіб. Зазначене доводить, що заява про вихід за своєю правовою природою не може бути складена на вкрай невигідних умовах, оскільки, умови виплати, порядок, спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються виключно Статутом господарського товариства і Законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Заявляючи позов про визнання недійсної заяви про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра», Позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання заяви про вихід недійсною Позивач вказує на те, що вона складена на вкрай невигідних для нього умовах.

Відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою:

1) під впливом тяжкої для неї обставини;

2) на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність обох зазначених умов.

Такий правочин має ваду волі і вчиняється особою добровільно (без помилки та обману) за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналогічну позицію висловлює і Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Зокрема відповідно до п. 3.10 постанови, ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Господарський суд не може прийняти як належний доказ тяжкої обставини для Позивача факт відкриття та існування відкритого кримінального провадження на дату подання Позивачем заяви про вихід зі складу учасників СТОВ «Іскра», оскільки:

- по-перше - в матеріалах справи перебуває копія постанови про закриття кримінального провадження, датована 25.11.2016р. Разом з тим, Позивач надав (повторно) Відповідачеві заяву про вихід 13.12.2016р., що посвідчена нотаріально (заява про підтвердження заяви, чим фактично схвалив заяву про вихід, що датована 12.10.2016р.;

- по-друге - з позовної заяви не слідує, що Відповідач має яке-небудь відношення як до відкриття (він не є заявником), так і до закриття кримінального провадження (Відповідач не має права та можливості вмішуватися в хід кримінального провадження);

- по-третє - з позовної заяви не слідує, а відтак не обґрунтовано позивачем, яким саме чином наявність кримінального провадження вплинула на його бажання вийти зі складу учасників СТОВ «Іскра».

Посилання Позивача на вчинення на нього психічного чи психологічного тиску Відповідачем при складанні оспорюваної заяви про вихід - також не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Господарський суд також не може прийняти як належний доказ знімки екрану персонального комп'ютера (скріншоти) з листуванням по електронній пошті, в якості обґрунтування того, що заява про вихід зі складу засновників була написана Позивачем не 12.10.2016р., а в більш пізню дату.

Скріншоти з листуванням по електронній пошті з електронної скриньки з адресами ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 суд не може визнати як належні та допустимі докази, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон) юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

У той же час, згідно з ч. 1 ст. 5 названого Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Згідно зі ст. 1 названого Закону обов'язковий реквізит електронного документа - обов'язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Судом встановлено, що між Позивачем і Відповідачем не було домовленості про ведення ділової переписки електронною поштою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписанта. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо:

електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису;

під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису;

особистий ключ підписанта відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписанта та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Доказів наявності обов'язкових реквізитів електронних документів, зокрема електронного підпису або укладеної між сторонами угоди про використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу відповідачем суду надано не було.

Суд звертає увагу на те, що із скрін-шоту екрану не вбачається, що електронна скринька ІНФОРМАЦІЯ_2, з якої відправлявся лист, належить Відповідачеві, як і не надано належних та допустимих доказів, того, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 є електронною скринькою Позивача.

Окрім того, ст. 11 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що Відповідач підтверджував отримання будь-яких електронних листів від Позивача.

Таким чином, надані Позивачем роздруківки екрану (скріншоти) з електронних адрес пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - не містять обов'язкових реквізитів електронних документів та не відповідають ст. 11 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», тому не можуть бути визнані належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 76-79 ГПК України. Суд не може враховувати ці документи як належні докази при прийнятті рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, внаслідок чого у позові має бути відмовлено повністю.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись Законом України «Про господарські товариства», ст.ст. 14, 148 Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову гр. ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ід номер НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра», Черкаська область, Шполянський район, с. Нечаєве, , номер рахунку в банку невідомий

відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 05.11.2018р.

Суддя Г.М. Скиба