ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження

02 листопада 2018 року м. Херсон Справа № 923/337/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., за участю секретаря судового засідання Межерицької О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Дар'ївське ремонтно-транспортне підприємство" с. Дар'ївка Білозерського р-ну Херсонської області,

до відповідача: Дар'ївської сільської ради с. Дар'ївка Білозерського р-ну Херсонської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан Лайт", м. Херсон

про визнання недійсним рішення від 18.10.2017р. № 215 та зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 - адвокат, ордер серії ХС № 96953 від 10.04.2018; ОСОБА_2, директор, витяг з ЄДР в матеріалах справи,

від відповідача - ОСОБА_3, дов. № 91 від 23.05.2018,

від третьої особи - ОСОБА_4, дов. б/н від 09.08.2018

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

встановив:

Позивач - ПрАТ "Дар'ївське ремонтно-транспортне підприємство" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Дар'ївської сільської ради (відповідача), якою просить суд:

- визнати недійсним рішення Дар'ївської сільської ради від 18.10.2017р. № 215,

- зобов'язати відповідача надати дозвіл та погодити встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для привласнення кадастрового номеру, яка знаходиться в користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею серія І-ХС № 001565, зареєстрованого 10 жовтня 1996 року, загальною площею 6,71 га для розміщення виробничої бази та розташована за адресою: 75032, с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, вул. Херсонська, 1.

Позовні вимоги мотивуються порушенням відповідачем законних прав землекористувача, що підтверджуються Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії І-ХС № 001565, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Дар'ївської сільської ради від 16.11.1995р. № 5.

Відповідач надав відзив на позов, яким заперечує проти позову, оскільки спірне рішення Дар'ївської сільської ради не стосується земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача.

Ухвалою від 27.07.2018 залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Сан Лайт" до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 27.07.2018 суд повернув зустрічний позов Дар'ївської сільської ради до приватного акціонерного товариства "Дар'ївське ремонтно-транспортне підприємство" про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею І-ХС №001565 від 10.10.1996р.

01.08.2018, до початку розгляду справи по суті, позивачем подано заяву про часткову відмову від позову, а саме: позивач просить не розглядати вимогу про визнання недійсним рішення Дар'ївської сільської ради від 18.10.2017р. № 215. Позивач на підставі ст. 46 ГПК України просить суд: зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для привласнення кадастрового номеру, яка знаходиться в користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею серія І-ХС № 001565, зареєстрованого 10 жовтня 1996 року, загальною площею 6,71 га для розміщення виробничої бази за адресою: 75032, Херсонська область, Білозерський район, с. Дар'ївка, вул. Херсонська, 1.

Судові витрати та витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 11762 грн просить покласти на відповідача.

Крім того, позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач підтримує позовні вимоги і зазначає, що відповідач в порушення чинного законодавства не надав відповіді на звернення позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для привласнення кадастрового номеру.

Позивачем надано для залучення до матеріалів справи архівний витяг з рішення виконавчого комітету Дар'ївської сільської ради народних депутатів Білозерського району від 15.08.1996, яким було затверджено технічну документацію по складанню та видачі державних актів на право постійного користування землею Дар'ївському ремонтно-технічному підприємству 6,71 га.

06.08.2018 позивачем подано для залучення до матеріалів справи копію технічної документації 1996 р. по складанню державного акту на право постійного користування землею Дар'ївському ремонтно-транспортному підприємству. Позивач зазначає, що даний доказ не був поданий раніше, оскільки він був відсутній у позивача і ним було заявлено клопотання про надання його в наступному засіданні.

12.09.2018 до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Лайт", надійшли пояснення щодо відповіді на відзив та позовних вимог. Третя особа просить відмовити в задоволенні позову та відмовити в задоволенні клопотання позивача про корегування прохальної частини позовних вимог. Мотиви пояснень третьої особи викладено судом в ухвалі від 13.09.2018.

17.10.2018 поштою отримано клопотання представника відповідача ОСОБА_3 від 12.10.2018 про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору. Однак, при відкритті поштового відправлення відповідача, канцелярією суду встановлено, що зазначені в додатках сканована копія проекту рішення та опис рекомендованого листа відсутні, про що складено акт від 17.10.2018 № 41.

Суд зазначив про дані обставини в ухвалі від 18.10.2018. Крім того, суд звернув увагу на необхідність дотримання вимог ст. 170 ГПК України при поданні клопотань.

01.11.2018 відповідач подав для залучення до матеріалів справи докази, які були зазначені в додатку до клопотання відповідача від 12.10.2018 про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, зокрема, проект рішення Дар'ївської сільської ради від 17.10.2018, яким надано позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для розміщення виробничої бази орієнтовною площею 6,7 га, яка перебуває в постійному користуванні згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ХС № 001565 від 10.10.1996 з метою встановлення меж, розмірів, визначення якісного стану земельної ділянки та привласнення кадастрового номера на території с. Дар'ївка вул. Херсонська 1.

Відповідач в засіданні суду просить закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору, оскільки відповідач виконав вимоги позивача і прийняв рішення від 17.10.2018 про надання позивачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Відповідач заперечує проти стягнення з нього судових витрат.

В засіданні суду 02.11.2018 позивачем подано заяву про відмову від позову у зв'язку з виконанням відповідачем вимог позивача, а саме - прийняття відповідачем рішення від 17.10.2018 № 312 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації". Просить покласти судові витрати в розмірі 11762 грн на відповідача згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Крім того, позивачем подано для залучення до матеріалів справи копії платіжного доручення від 20.04.2018 № 28 про сплату позивачем адвокату ОСОБА_1 10000 грн за послуги з надання правничої допомоги, та акту виконаних робіт від 02.11.2018 до договору про надання правової допомоги № 10/18 від 10.04.2018 на суму 10000 грн.

Позивач просить визнати поважною причину неподання зазначених доказів в підготовчому провадженні, оскільки акт виконаних робіт міг був складений тільки в день останнього судового засідання - 02.11.2018, у зв'язку з тим, що неможливо було на майбутнє порахувати обсяг наданих адвокатом послуг та дату останнього засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Статтею 162 ГПК України встановлено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс мі які має понести у зв'язку із розглядом справи.

Позивач при зверненні з позовом зазначив, що судові витрати, які він просить покласти на відповідача становлять 13524 грн.

На підтвердження розміру судових витрат позивачем додано до позовної заяви докази сплати судового збору в сумі 3524 грн (платіжне доручення № 25 від 19.04.2018 про сплату 1762 грн судового збору та платіжне доручення № 26 від 19.04.2018 про сплату 1762 грн судового збору).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу (10000 грн) позивачем додано до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги № 10/18 від 10.04.2018, укладеного між адвокатом ОСОБА_1 та позивачем.

З п. 1.2 договору вбачається, що він укладений саме з приводу даного спору, оскільки зазначено предмет позову.

Відповідно до п. 3.1 договір діє до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції. Розрахунок суми гонорару здійснюється в додатку до договору, який є його невід'ємною частиною (п. 4.1 договору).

Згідно розрахунку суми гонорару за надання професійної правничої допомоги вартість становить 10000 грн.

Крім того, позивачем додано до позову копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 та копію ордеру серії ХС № 96953 від 10.04.2018.

Враховуючи пояснення позивача, суд визнає поважною причину пропуску подання доказів у справі та залучає до матеріалів справи копії платіжного доручення від 20.04.2018 №28 про сплату позивачем адвокату ОСОБА_1 10000 грн за послуги з надання правничої допомоги, та акту виконаних робіт від 02.11.2018 до договору про надання правової допомоги № 10/18 від 10.04.2018 на суму 10000 грн.

Згідно з ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Таким чином, позивачем надано належні докази того, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

01.08.2018 позивачем було подано заяву про часткову відмову від позову, а саме: позивач просить не розглядати вимогу про визнання недійсним рішення Дар'ївської сільської ради від 18.10.2017р. № 215.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ст.191 ГПК України позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмові заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Частиною 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Заява про відмову від позову підписана уповноваженою особою - директором позивача ОСОБА_2 До заяви додано докази направлення її відповідачу.

Господарський суд роз'яснює позивачу наслідки відмови від позову.

Заява є добровільним волевиявленням позивача, тому вона приймається судом, у зв'язку з чим провадження у справі закривається в частині вимог про визнання недійсним рішення Дар'ївської сільської ради від 18.10.2017р. № 215.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 130 ГПК України.

З огляду на викладене, у зв'язку з відмовою позивача від вимоги про визнання недійсним рішення Дар'ївської сільської ради від 18.10.2017р. № 215, позивачу підлягає поверненню з держбюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за цю позовну вимогу, тобто 50 відсотків від 1762 грн, що становить 881 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для привласнення кадастрового номеру, яка знаходиться в користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею серія І-ХС № 001565, зареєстрованого 10 жовтня 1996 року, загальною площею 6,71 га для розміщення виробничої бази за адресою: 75032, Херсонська область, Білозерський район, с. Дар'ївка, вул. Херсонська, 1, то заявою від 02.11.2018 адвокат позивача ОСОБА_1 відмовилась від позову.

Згідно з п. 1.2 договору про надання правової допомоги № 10/18 від 10.04.2018, адвокат ОСОБА_1 має право подавати від імені позивача будь-які заяви. Крім того, в засіданні суду 02.11.2018 брала участь директор позивача, яка підтримала заяву про відмову від позову.

Господарський процесуальний кодекс України не вимагає зазначення позивачем причин відмови від позову. Таким чином, виконання відповідачем вимог позивача, у зв'язку з чим став відсутній предмет спору, також може бути підставою для відмови позивача від позову.

Зазначене слідує також зі змісту ч. 3 ст. 130 ГПК України, якою передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивач в заяві про відмову від позову від 02.11.2018, зазначає, що подає заяву у зв'язку з виконанням відповідачем вимог позивача, а саме - прийняття відповідачем рішення від 17.10.2018 № 312 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації". Просить покласти судові витрати в розмірі 11762 грн на відповідача згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Заява є добровільним волевиявленням позивача, тому вона приймається судом, у зв'язку з чим провадження у справі закривається щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для привласнення кадастрового номеру, яка знаходиться в користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею серія І-ХС № 001565, зареєстрованого 10 жовтня 1996 року, загальною площею 6,71 га для розміщення виробничої бази за адресою: 75032, Херсонська область, Білозерський район, с. Дар'ївка, вул. Херсонська, 1.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті 1762грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правову допомогу, оскільки позивач відмовився від позову у зв'язку з тим, що відповідач після пред'явлення позову задовольнив вимоги позивача, прийнявши рішення від 17.10.2018 № 312 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації".

Суд відхиляє заперечення відповідача проти покладення на нього витрат по оплаті 10000 грн адвокату, оскільки враховуючи значну кількість засідань в яких адвокат ОСОБА_1 - 6 (всього 8 засідань у справі) , суд дійшов висновку, що сума 10000 грн є співмірною.

Крім того, у зв'язку з урахуванням обставин справи суд розглянув справу в строк, більший ніж встановлений ст. 195 ГПК України, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), прийнятої Радою Європи 4 листопада 1950 року , встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.3 ст.4 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї №2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розгляд здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності є визначальним принципом судового процесу взагалі та господарського зокрема. Відповідно до ст. 129 Конституції України змагальність віднесено до основних засад судочинства.

Згідно з ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Однак, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, для надання можливості представникам сторін надати додаткові докази в обґрунтування заявленого позову, суд розглянув справу у розумні строки.

Після виходу суду з нарадчої кімнати оголошувалась вступна та резолютивна частини ухвали.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), п. 4 ст. 231, ст. 234 ГПК України, суд

ухвалив:

1. Закрити провадження у справі.

2. Повернути з державного бюджету України Приватному акціонерному товариству "Дар'ївське ремонтно-транспортне підприємство" (с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, вул. Херсонська, 1, ) 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 25 від 19.04.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/337/18.

3. Стягнути з Дар'ївської сільської ради ( с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, вул. Соборна, 68а) на користь Приватного акціонерного товариства "Дар'ївське ремонтно-транспортне підприємство" (с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, вул. Херсонська, 1, ) 1762 (Одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні судового збору та 10000 (Десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено 05.11.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення - 02.11.2018 та може бути оскаржена . Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення її повного тексту.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Т.Г. Пінтеліна