РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018Справа № 910/6267/17

За позовом Приватного підприємства "Алатир"

до Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

про розірвання договору

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача Сітало І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача Ткачук П.О. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 16 жовтня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 26.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року (суддя Трофименко Т.Ю.) у справі №910/6267/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Алатир" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2017р. у справі № 910/6267/17 задоволено; рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2017р. у справі № 910/6267/17 скасовано; прийнято нове рішення, позовні вимоги задоволено повністю; розірвано договір № 519 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28 січня 2010р., укладений між Приватним підприємством "Алатир" та Приватним акціонерним товариством "ОТІС" з 01.04.2017р.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ОТІС" на користь Приватного підприємства "Алатир" 1600 грн. 00 коп. судового збору за розгляд позовної заяви; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ОТІС" на користь Приватного підприємства "Алатир" 1760 грн. 00 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Отіс" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/6267/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням №05-23/810 від 31.05.2018 року, у зв'язку з поверненням Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду справи № 910/6267/17 до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2018 року справу № 910/6267/17 передано для розгляду судді Коткову О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 року справу №910/6267/17 прийнято до провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.06.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 26.06.2018 року не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання призначено на 06.07.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 31.07.2018 року.

В підготовчих засіданнях 31.07.2018 року, 04.09.2018 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 13.09.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/6267/17 до судового розгляду по суті на 16.10.2018 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

В судовому засіданні 16.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі №910/6267/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Алатир" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2017р. у справі № 910/6267/17 задоволено; рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2017р. у справі № 910/6267/17 скасовано; прийнято нове рішення, позовні вимоги задоволено повністю; розірвано договір № 519 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28 січня 2010р., укладений між Приватним підприємством "Алатир" та Приватним акціонерним товариством "ОТІС" з 01.04.2017р.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ОТІС" на користь Приватного підприємства "Алатир" 1600 грн. 00 коп. судового збору за розгляд позовної заяви; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ОТІС" на користь Приватного підприємства "Алатир" 1760 грн. 00 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Отіс" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/6267/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В постанові від 06.03.2018 року у справі № 910/6267/17 Верховний Суд зазначив, що суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, що надані позивачем акти огляду ліфтів не є належними доказами істотності порушення відповідачем умов договору про технічне обслуговування ліфтів, однак судом не були належним чином досліджені зазначені акти та не надано їм правової оцінки. Переглядаючи справу по суті, суд апеляційної інстанції прийняв рішення про розірвання спірного договору та послався в постанові на зазначені акти огляду ліфтів та висновок спеціаліста, однак в свою чергу також не надав належної правової оцінки наявним доказам. Крім того апеляційний господарський суд не встановив наявність або відсутність істотного порушення договору та наявність завданої шкоди другій його стороні, що може бути підставою для розірвання спірного правочину. Також, судами були залишені поза увагою посилання позивача на те, що ПАТ "ОТІС" фактично припинило надавати послуги з обслуговування ліфтів та диспетчерських систем з 01.04.2017, передало ключі від машинних кабін та технічну документацію на ліфти та не досліджено твердження відповідача, що зазначені дії були здійснені ним під впливом омани та тиску. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними, зроблені без з'ясування всіх істотних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, предметом розгляду у даній справі є вимоги про розірвання з 01.04.2017 року договору про технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28.01.2010 року № 519.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року на виконання вказівок, що містяться в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року запропоновано сторонам надати суду письмові пояснення по справі щодо заявлених вимог та заперечень з урахуванням вказівок, що містяться у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 910/6267/17.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду подано пояснення, в яких позивач зазначив, що від неухильного виконання умов договору відповідачем та підтримання ліфтів у технічно справному стані залежить безпека життя та здоров'я мешканців будинків, у випадку настання нещасного випадку, внаслідок несправності ліфтів, що виникли з вини відповідача, кримінальна відповідальність буде застосована до позивача, як до управителя, який зобов'язаний виконувати функції по управлінню та утриманню об'єктів житлового фонду територіальної громади м. Краматорська. Позивач зазначає, що на виконання припису Головного управління Держпраці у Донецькій області, №5.5/2321 від 11.10.2016 року, ПАТ «ОТІС» було направлено листа з вимогою про зупинку ліфтів що відпрацювали нормативний термін експлуатація 25 років, втім відповідач не тільки не виконав умови договору та вимоги замовника по договору, а й не виконав прямо передбачені вимоги закону.

Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги з посиланням на статтю 651 Цивільного кодексу України тим, що неналежне виконання відповідачем пункту 2.2.1 договору з проведення профілактичних та ремонтних робіт ліфтового обладнання, яке знаходиться в переліку додатку № 1 до договору є істотним порушенням, а тому є підставою для розірвання спірного договору в судовому порядку. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на акти про несправність ліфтового обладнання від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року та висновок спеціаліста (технічного експерта) ТОВ "Центрсервісбуд" від 05.04.2017 року № 5, в якому зазначено, що технічне обслуговування ліфтів ПАТ "Отіс" не відповідає умовам договору № 519. Позивач також стверджує, що відповідач фактично припинив надавати послуги з обслуговування ліфтів та диспетчерських систем з 01.04.2017 року, передав ключі від машинних кабін та технічну документацію на ліфти.

Судом встановлено, що 28.01.2010 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, було укладено договір про технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем № 519, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем згідно з переліком об'єктів і вартості технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем (додаток № 1 до договору).

За умовами п.п. 2.2.1, 2.2.6 договору виконавець зобов`язаний регулярно проводити профілактичні операції (роботи) на електричному та механічному обладнанні ліфтів і диспетчерських систем (смазка, чистка, регулювання, ремонт і т.д.) з метою забезпечення справного і безпечного стану ліфтів і диспетчерських систем. Виконавець зобов'язаний виконувати на ліфтах та диспетчерських системах, роботи щодо: модернізації обладнання, виконання директивних вказівок державних органів та заводів виробників, направлених на забезпечення безпеки обладнання.

В п. 5 договору встановлено, що строк дії цього договору встановлюється з 01.02.2010 року по 31.12.2014 року. Договір вважається пролонгованим на наступних і кожних чергових 5 календарних років, якщо ні одна із сторін не заявила відмову від його пролонгації за 1 місяць до закінчення строку дії договору.

11.10.2016 року Головне управління Держпраці у Донецькій області звернулось до ПП "Алатир" з листом № 5.5/2318 з вимогою про виведення з експлуатації ліфтів, які відпрацювали нормативний термін експлуатації (більше 25 років) і яким не проведено модернізацію, а також ліфти, які у встановленому порядку не пройшли експертне обстеження та позачерговий технічний огляд.

28.10.2016 року позивач надіслав відповідачу лист № 382 з вимогою припинити експлуатацію ліфтів, які відпрацювали нормативний строк експлуатації.

В подальшому, 13.02.2017 року позивач звернувся до відповідача листом № 48 про наміри розірвати договір з доданим до нього проектом додаткової угоди про розірвання договору для підписання відповідачем.

14.02.2017 року відповідач у відповідь на лист № 48 повідомив позивача листом № 17 про свою незгоду на дострокове розірвання договору.

23.03.2017 року, 29.03.2017 року та 30.03.2017 року представниками позивача, ТОВ "Спецсевріс АДС", ТОВ "Спецсервісбуд" були складені акти про несправність ліфтового обладнання, які знаходяться в будинках № 59 та № 14 по вул. Парковій, будинку № 38 по вул. Дворцовій в місті Краматорськ.

31.03.2017 року позивач повторно надіслав відповідачу лист № 119 про наміри розірвати договір про технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем № 519, який був залишений відповідачем без відповіді.

01.04.2017 року між позивачем та ТОВ "Спецсервіс АДС" було укладено договір № 01/04/17 надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем.

Договір про технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем № 519 від 28.01.2010 року позивач вважав розірваним.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на неправомірність складення актів обстеження ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року. Відповідач вказує, що акти огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року складені з порушенням п. 9.2.6. Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Держгірпромнагляду України від 01,09.2008р. № 190, оскільки був проведений технічний огляд ліфтів та складені акти без залучення особи відповідальної за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфтів - представника відповідача.

Як зазначає відповідач, у вказаних актах обстеження ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року відсутні будь-які дані та/або виміри порушень, в тому числі з застосуванням вимірювальної техніки, лише наведений перелік так званих «порушень» без жодної конкретизації. В дні складення актів ліфтове обладнання не зупинялося, ключі до приміщень з ліфтовим обладнанням знаходилися у відповідача, а записи про результати технічного огляду не реєструвалися у відповідних журналах та в технічних паспортах ліфтів, вказане свідчить про відсутність факту проведення належного технічного огляду та неможливість складання належних актів обстеження ліфтів. При цьому, відповідач звертає увагу, що належність вищевказаних журналів у якості доказів, була підтверджена Донецьким апеляційним господарським судом у постанові від 31.07.2018 року у справі № 905/2705/17, в якій суд зазначив, що вказані документи (журнали) повинні вестися (заповнюватися) виконавцем послуг - працівниками ПАТ «Отіс» і повинні знаходитися тільки у виконавця цих послуг - ПАТ «Отіс».

Відповідач вказує, що факт належного виконання ПАТ «Отіс» обов'язків за договором № 519 про технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем від 28.01.2010 року, складання актів огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року і висновку технічного експерта Капкана A.C. з численними порушеннями законодавства - встановлено Господарським судом Донецької області у рішенні від 10.04.2018 року та Донецьким апеляційним господарським судом у постанові від 31.07.2018 року у справі № 905/2705/17, які набрали законної сили. Крім того, у зазначених рішеннях судами надано належну та обґрунтовану правову оцінку щодо неналежності та допустимості врахування актів огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року і висновку технічного експерта Капкана A.C. у якості доказів.

Також, під час розгляду справи № 905/2705/17 встановлено, що ПП «Алатир» не доведено факт наявності порушень, неналежного обслуговування ліфтів, оскільки надані ПАТ «Отіс» докази (акти огляду ліфтів та висновок технічного експерта) є неналежними та не фіксують належним чином жодних порушень, а складаються лише з переліку нічим непідтвердженої та необгрунтованої інформації. Порушення, що фіксувалися актами огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року, стосувалися лише перевірки 3 ліфтів у під'їздах будинків № 59, 14 по вул. Паркова, будинку № 38 по вул. Двірцєва, однак, відповідно до додатку 1 до договору № 519 про технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем від 28.01.2010 року, з урахуванням внесених змін додатковою угодою від 30.11,2012 року відповідач надавав послуги з ТО у понад 13 будівлях на 63 ліфтах.

На думку відповідача, позивач намагається обгрунтувати істотність порушення договору на підставі необгрунтованих претензій за обслуговування 3 ліфтів з 63, що становить близько 5% від загального обсягу обслуговування в місяць за договором та жодним чином не може відображати істотність порушення всього договору.

Тоді як, відмова зупинити ліфти на вимогу позивача, у зв'язку з отриманням позивачем листа Держпраці № 5.5/2321 від 11.10.2016 з вимогою виведення з експлуатації ліфтів, які відпрацювали нормативний термін експлуатації (25 років) - не є істотним порушенням договору.

Станом на дату звернення позивача з вимогою про зупинення ліфтів, ліфти були у справному технічному стані і не створювали небезпеку разі їх подальшої експлуатації, тому у відповідача не було причин для зупинення працюючих ліфтів. У відповідача були відсутні правові підстави для зупинення подальшої експлуатації працюючих ліфтів, які відпрацювали нормативний строк експлуатації (25 років), вказаний обов'язок покладений нормативно-правовими актами на позивача.

Факт передачі ключів та технічної документації, що був оформлений відповідними актами, не свідчить про волю відповідача відмовитись від виконання договору та погодитись на його розірвання, акти огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року не є тим документом, якими посвідчується воля сторін щодо розірвання договору, оскільки акти посвідчують лише певний факт, подію чи вчинок. Також в актах відсутні причини їх підписання та передачі речей.

В ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

В ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. У відповідності до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, спірний договір не передбачає права на односторонню відмову від договору чи право розірвати його в односторонньому порядку. Сторонами не було досягнуто домовленості щодо розірвання договору в односторонньому порядку.

Отже, враховуючи приписи статті 907 Цивільного кодексу України, порядок та підстави розірвання договору визначаються загальними положеннями цивільного законодавства.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, заявляючи вимоги про розірвання договору, позивач повинен довести обставини, передбачені статтею 651 Цивільного кодексу України та необхідні для розірвання правочину судом на вимогу однієї з його сторін, зокрема, позивачу необхідно довести наявність істотних порушень умов цього правочину з боку відповідача та завдану внаслідок цих порушень шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 року у справі № 6-75цс13.

Право на розірвання договору шляхом односторонньої відмови від нього не є абсолютним та повинно кореспондуватись із принципами обов'язковості виконання договору для сторін, а також недопустимості односторонньої відмови від зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що акти огляду ліфтів від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 30.03.2017 року не є належними та достатніми доказами істотності порушень договірних зобов'язань відповідачем в розумінні чинного законодавства, оскільки не доведено наявність у осіб - представників ТОВ «Спесцервіс АДС» і ТОВ «Спецсервісбуд», якими були підписані вищезазначені акти, належних повноважень для оцінки стану ліфтів за договором № 519 про технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем від 28.01.2010 року, укладеним між позивачем та відповідачем.

При цьому, суд звертає увагу, що, звертаючись до відповідача з вимогою про розірвання договору, у листі № 48 позивачем лише було процитовано загальні норми цивільного законодавства; вказаний лист не містив жодних посилань на істотні порушення спірного договору з боку відповідача.

Інших доказів, які б підтверджували невиконання своїх договірних зобов'язань з боку відповідача, що завдало шкоди позивачу, матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогами щодо усунення порушень та належного виконання останнім своїх зобов'язань за договором.

Отже, вказані обставини виключають застосування статті 651 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, оскільки позивачем не було доведено наявність істотних порушень умов цього правочину з боку відповідача та завдану внаслідок цих порушень шкоду.

Право на розірвання договору шляхом односторонньої відмови від нього не є абсолютним та повинно кореспондуватись із принципами обов'язковості виконання договору для сторін, а також недопустимості односторонньої відмови від зобов'язання.

Таким чином, з наданих в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які дають можливість вести мову про істотне порушення відповідачем умов договору.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи вказівки Верховного суду, викладені в постанові від 06.03.2018 року, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2018р.

Суддя О.В. Котков