Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/534/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Марача В.В. за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу

за позовом Фізична особа-підприємець Боровець Олег Мефодійович

до відповідача Сарненська міська рада Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Житлосервіс"

про скасування рішення та зобов"язання укладення договору купівлі-продажу

За участю представників сторін:

від позивача: Собчук М.В.;

від відповідача: Товкач Т.П.;

від третьої особи: Ковальчук В.П.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Боровець Олег Мефодійович (надалі Позивач, Підприємець, ФОП Боровець О.М.) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до Сарненської міської ради Рівненської області (надалі Відповідача, Рада) в якому просить скасувати пункт 8 рішення Сарненської міської ради від 12.04.2017 р. № 481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24 лютого 2015 року № 1794 та зобов'язати Сарненську міську раду Рівненської області укласти з фізичною особою-підприємцем Боровцем Олегом Мефодійовичем договір купівлі-продажу нежитлової будівлі трансформаторної підстанції шляхом викупу, за адресою Рівненська область, м. Сарни, вул. Бєлгородська, 39 за ринковою вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності станом на останнє число місяця дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

Між Комунальним підприємством «Житлосервіс» Сарненської міської ради Рівненської області (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Боровцем Олегом Мефодійовичем (Орендар) 28.11.2011р. укладено договір оренди майна комунальної власності міста №12, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно - нежитлову будівлю трансформаторної підстанції площею 45,1 м кв., розташованої за адресою м. Сарни вул. Бєлгородська буд. 39. Об'єкт належить Територіальній громаді м. Сарни в особі Сарненської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.09.2011 р., виданого згідно рішення Виконавчого комітету Сарненської міської ради від 29.09.2011р. №376. Сторонами даного договору 28.11.2011 р. підписано акт прийому - передачі об'єкта. Пунктом 7.1 договору сторони визначили, що договір №12 від 28.11.2011р. діє з 12.2011р. до 01.11.2014р.

Пунктом 8.4 цього Договору визначено, що після закінчення терміну дії Договору Орендар має переважне право на продовження дії (переукладення) цього Договору. При відсутності пропозиції однієї зі сторін про припинення дії Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії. Договір вважається продовжений на той самий строк та на тих самих умовах. Таким чином Позивач стверджує, що договір автоматично продовжився (пролонгувався) до 01.09.2019р. та є чинним на даний час.

Крім того Позивач зазначає, що за період дії договору Орендарем здійснено невід'ємні поліпшення орендованого майна більш ніж на 25% його вартості, в підтвердження чого Відповідачеві були надані відповідні документи. Рішенням Сарненської міської ради від 27.02.2014 р. №1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації" вказаний об'єкт включено до переліку об'єктів комунальної власності міста Сарни, що підлягає приватизації шляхом викупу. На виконання даного рішення Позивачем було здійснено оцінку ринкової вартості об'єкта.

12.01.2017р. (вих. №8) Позивач надіслав Відповідачу звіт про оцінку об'єкта. Проте відповіді на обидва свої звернення Позивач не отримав. 15.06.2018р. Позивач повторно звернувся до Відповідача із заявою про приватизацію, у якій просив укласти з ним договір купівлі-продажу зазначеного об'єкта шляхом викупу

З відповіді Відповідача, на запит представника Позивача від 20.07.2018р., останньому стало відомо, що рішенням Сарненської міської ради від 12.07.2017р. №481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» визнано таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24.02.2015р. №1794 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

З відповіді Сарненської міської ради, на запит представника Позивача від 26.07.2018р., останньому стало відомо, що рішенням Сарненської міської ради від 24.02.2015р. №1794 "Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» вказаний об'єкт включено до переліку об'єктів комунальної власності міста Сарни, що підлягає приватизації шляхом викупу. Цим же рішенням визнано таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 27.02.2014р. №1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

Таким чином, Позивач вважає, що вказані вище дії Сарненської міської ради є прямим ухиленням від виконання та затягуванням процесу приватизації, тим більше, оскаржуваним рішенням даний орган місцевого самоврядування безпідставно виключив даний об'єкт з переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, ігноруючи при цьому чинний договір оренди об'єкта.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Сарненська міська рада надала відзив на позов в якому проти вимог позивача заперечила пославшись при цьому на наступне.

Договір оренди об'єкта нерухомості - трансформаторної підстанції по вул. Білгородська, 39, в. м, Сарни №12 від 28.11.2011 року укладався позивачем з Комунальним підприємством «Житлосервіс» на підставі рішення Сарненської міської ради від 07.07.2011 року № 375. Водночас, в разі пролонгації строку дії договору за його умовами строк дії договору оренди було пролонговано до 30.09.2017. Згідно умов договору (п. 8.4.) визначено в разі відсутності пропозиції однієї із сторін про припинення дії Договору протягом одного місяця після закінчення його дії, Договір вважається продовжений на той самий строк та на тих самих умовах. Однак Комунальне підприємство «Житлосервіс» своїми листами від 18.10.2017 та 13.11.2017 повідомило позивача про те, що строк дії договору закінчився 30.09.2017 року та в разі наміру позивача продовжити його дію необхідно надати до комунального підприємства відповідну заяву. В свою чергу позивачем дана умова виконана не була тому строк дії договору оренди вищевказаного об'єкта нерухомості продовжено не було. Тому твердження позивача щодо продовження строку відповідного договору до 01.09.2019 року Відповідач вважає необгрунтованими.

Також Відповідач зазначає, що приватизація об'єктів, комунальної власності відбувалась згідно норм законодавства, зокрема Закону України «Про приватизацію державного майна" та Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Вказані закони втратили чинність на підставі Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» з березня місяця 2018 року. Заява позивача щодо укладення договору купівлі продажу об'єкта приватизації шляхом викупу надійшла до Сарненської міської ради 15.06.2018 року, після втрати чинності законодавчих документів (Законів) якими керується позивач в своїй позовній заяві та якими керувався в самому зверненні до Сарненеької міської ради. Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна» визначено правові, економічні організаційні основи приватизації державного і комунального майна. Зокрема стаття 4 вказаного Закону визначає, що не піддягають приватизації, об'єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод.

Крім того Відповідач вказує на те, що позивач коли звернувся до Сарненської міської ради в 2018 році з метою приватизація оспорюваного майна, не дотримався вищевказаних норм законодавства з метою оформлення викупу об'єкта приватизації.

Представник Позивача надав суду відповідь на відзив в якій зазначає, що не погоджується із запереченнями Відповідача виходячи із наступного.

Позивач не погоджується із твердженням Відповідача в тому, що договір оренди майна комунальної власності міста від 28 листопада 2011 року за № 12, укладений ФОП Боровцем Олегом Мефодійовичем з Комунальним підприємством «Житлосервіс» припинив свою дію 30 вересня 2017 року. Позивач вважає, що дане твердження Відповідача не відповідає Закону і дійсним обставинам справи з огляду на таке.

Термін дії Договору складав 2 роки і 11 місяців, який набирав чинності з 01 грудня 2011 року і продовжував свою дію до 01 листопада 2014 року. Пунктом 8.3. Договору визначено, що Договір припиняється після закінчення строку, на який його було укладено, крім випадків, передбачених пунктом 8.4. цього Договору. Згідно пункту 8.4. Договору, після закінчення терміну дії Договору, Орендар має переважне право на продовження дії (переукладення цього Договору). При відсутності пропозиції однієї із сторін про припинення дії Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, Договір вважається продовжений на той самий строк та на тих самих умовах. Виходячи з приписів пункту 8.4. Договору, Позивач вважає, що після закінчення терміну його дії 01.11.2014 р., він був продовжений на наступний термін 2 роки і 11 місяців, який закінчився 30 вересня 2017 року. Позивач зазначає, що Відповідачем у відзиві на позов не надано суду жодного доказу в підтвердження факту надіслання чи вручення Орендодавцем /КП «Житлосервіс»/ листів Позивачу/Орендареві про припинення договору. Враховуючи вищевказане Позивач вважає, що Договір не припинив свою дію 30.09.2017 р., як це безпідставно стверджує Відповідач, а продовжив свою дію на наступний термін до 31 серпня 2019 року.

Не погоджується також Позивач із твердженням Відповідача про те, що об'єкт оренди за Договором, а саме приміщення розташоване за адресою та знаходиться на балансі КП «Житлосервіс» м. Сарни, вул. Бєлгородська. 39, належить до об'єктів інженерної інфраструктури міста, пов'язаної із постачанням електроенергії, і не підлягає приватизації згідно Закону.

Аргументи Позивача, з приводу зазначеного, полягають в наступному.

Об'єкт оренди за Договором належить Відповідачу на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 29.09.2011 р. і Витягом про державну реєстрацію прав від 17.10.2011 р.. Об'єкт оренди за Договором не використовується його балансоутримувачем КП "Житлосервіс» /Орендодавцем/, на дату укладення Договору, за його цільовим призначенням, оскільки в Договорі оренди зазначено, що об'єкт оренди передається Орендареві/Позивачу для складського приміщення. На дату укладення Договору, комісія в складі начальника КП «Житлосервіс» Пограничної' А.М., головного інженера Сиротюк О.А. та ФОП Боровець Олег Мефодійович провели обстеження технічного стану нежитлового приміщення в будинку № 39 по вул. Бєлгородська і встановила, що дане приміщення знаходиться у задовільному стані, загальна площа якого становить 45,1 кв. м. і сторони не мають претензій одна до одної. Дана обставина підтверджується актом приймання - передачі в оренду нежитлового приміщення в будинку № 39 по вул. Бєлгородська м. Сарни від 28.11.2011 р.. Із змісту даного акту слідує, що комісія не виявила на об'єкті оренди будь-якого електротехнічного устаткування, яке б могло перешкоджати використанню Орендарем/Позивачем цього об'єкту за його цільовим призначенням згідно Договору, а саме для складського приміщення. Доказом того, що об'єкт оренди за Договором не використовується його балансоутримувачем КП «Житлосервіс»/Орендодавцем за його цільовим призначенням, є факт включення Відповідачем цього об'єкту до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Сарни, що підлягають приватизації шляхом викупу, на підставі двох рішень сесії Сарненської міської ради, а саме від 27 лютого 2014 року № 1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» і від 24 лютого 2015 року № 1794 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

Не погоджується Позивач також із твердженням Відповідача про ніби то втрату Позивачем права приватизації об'єкту оренди.

Згідно статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей, а саме, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна. Заява Орендаря з приводу отримання ним дозволу на проведення невід'ємних поліпшень об'єкту оренди була надана Відповідачу 10 січня 2012 року. Комісією у складі заступника міського голови з питань житлово-комунального господарства, будівництва, інвестицій та розвитку території Серпенінова Р.П., начальника КП «Житлосервіс» Пограничної А.М., ФОП Боровця О.М., начальника відділу юридичного забезпечення та розвитку території Назарця І.П., головного спеціаліста міськвиконкому з питань житлово-комунального господарства та благоустрою Куліш ГО.Ю. дійшла висновку про те, що будівля трансформаторної підстанції потребує виконання робіт із заміни та становлення дверного та віконного блоків, відповідно до погодженої КП «Житлосервіс» проектно-кошторисної документації (дефектний акт, зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, локальний кошторис, відомість ресурсів, тощо), що відображено в акті обстеження технічного стану будівлі трансформаторної підстанції по вул. Бєлгородській, 39 в м. Сарни від 25.01.2012 р. Орендарем/Позивачем протягом 2012 року були здійснені невід'ємні поліпшення об'єкта оренди, що підтверджується документами копії яки надано Відповідачем до справи.

Третя особа - КП "Житлосервіс" надала письмові пояснення стосовну позову в яких заперечила проти позовних вимог з тих же підставі що й Відповідач.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

Представник позивача при розгляді справи по суті позовні вимоги підтримав з підставі викладених у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи при розгляді справи по суті проти позовних вимог заперечили з підставі викладених відзивах.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з"ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між Комунальним підприємством «Житлосервіс» Сарненської міської ради Рівненської області (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Боровцем Олегом Мефодійовичем (Орендар) 28.11.2011р. укладено договір оренди майна комунальної власності міста №12 (далі - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду приміщення розташоване за адресою та знаходиться на балансі КП "Житлосервіс" м. Сарни вул. Бєлгородська буд. 39 (далі - об'єкт) площею 45.1 кв.м. для розміщення складського приміщення.

Об'єкт оренди належить Територіальній громаді м. Сарни в особі Сарненської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.09.2011р., виданого згідно рішення Виконавчого комітету Сарненської міської ради від 29.09.2011р. №376.

Договір оренди об'єкта нерухомості по вул. Белгородська, 39, в м. Сарни № 12 від 28.11.2011 року укладався позивачем з комунальним підприємством «Житлосервіс» на підставі рішення Сарненської міської ради від 07.07.2011 року №375 «Про надання дозволу на здачу в оренду будівлі трансформаторної підстанції, що знаходиться за адресою м. Сарни, вул. Белгородська, 39».

Сторонами даного договору 28.11.2011 р. підписано акт прийому - передачі об'єкта.

Пунктом 7.1 договору сторони визначили, що договір № 12 від 28.11.2011р. діє з 01.12.2011р. до 01.11.2014р..

Пунктом 8.4 цього Договору визначено, що після закінчення терміну дії Договору Орендар має переважне право на продовження дії (переукладення) цього Договору. При відсутності пропозиції однієї зі сторін про припинення дії Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, Договір вважається продовжений на той самий строк та на тих самих умовах.

Таким чином, договір автоматично продовжився (пролонгувався) до 01.09.2019р. та є чинним на даний час.

Заперечення відповідача про припинення дії Договору є безпідставними, так як останній не надав суду належних доказів, які би свідчили про те, що Відповідача чи третя особа направляли Позивачу пропозиції про припинення дії Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії.

За період дії договору Орендарем здійснено невід'ємні поліпшення орендованого майна більш ніж на 25% його вартості, в підтвердження чого Відповідачеві були надані відповідні документи, а саме: договір з ТДВ «Березнерайсількомунгосп» від 01.03.2012 р.; дефектний акт від 30.03.2012 р.; Акт приймання виконаних будівельних робіт (без обладнання) за березень 2012 р.; відомість ресурсів до Акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2012 р.; довідка ТДВ «Березнерайсількомунгосп» від 03.06.2013 р.; аудиторський висновок про склад, формування та фінансування витрат, пов'язаних з поліпшенням орендованого нерухомого майна від 1 7.07.2013 р..

Рішенням Сарненської міської ради від 27.02.2014 р. №1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації" вказаний об'єкт включено до переліку об'єктів комунальної власності міста Сарни, що підлягає приватизації шляхом викупу. На виконання даного рішення Позивачем було здійснено оцінку ринкової вартості об'єкта.

12.01.2017р. (вих. №7) Позивач звернувся до Відповідача із заявою про приватизацію, у якій просив укласти з ним договір купівлі-продажу об'єкту шляхом викупу.

12.01.2017р. (вих. №8) Позивач надіслав Відповідачу звіт про оцінку об'єкта. Проте відповіді на обидва свої звернення Позивач не отримав.

15.06.2018р. Позивач повторно звернувся до Відповідача із заявою про приватизацію, у якій просив укласти з ним договір купівлі-продажу зазначеного об'єкта шляхом викупу.

Відповідач своїм листом від 09.07.2018р. №02/16-1150, на заяву Позивача про приватизацію, повідомив, що рішенням Сарненської міської ради від 12.04.2017р. затверджено перелік об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації (із змінами згідно рішення від 12.07.2017р. №551). Згідно даного переліку, будівля трансформаторної підстанції за адресою м. Сарни, вул. Бєлгородська, 39, не входить до переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації. Водночас у відповіді Позивачу вказали на те, що вищевказаний об'єкт включений до переліку об'єктів комунальної власності, право оренди яких підлягає передачі на конкурсних засадах. З метою проведення конкурсного відбору по визначенню суб'єктів оренди майна комунальної власності на сьогоднішній день визначено суб'єкта оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки об'єкта комунальної власності - будівлі трансформаторної підстанції за адресою м. Сарни, вул. Бєлгородська, 39. За результатами проведеної та затвердженої оцінки виконавчим комітетом Сарненської міської ради буде організовано проведення конкурсного відбору суб'єкта оренди відповідного майна згідно вимог рішення Сарненської міської ради від 20.02.2017 №431 «Про затвердження Положення про оренду комунального майна, методики розрахунку та порядку використання плати за оренду і орендні ставки на нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Сарни». Резюмуючи, Відповідач повідомила Позивачу, що правові підстави для продажу вищевказаного об'єкта нерухомості, як об'єкта комунальної власності, що підлягає приватизації, відсутні.

З відповіді Відповідача, на запит представника Позивача від 20.07.2018р., останньому стало відомо, що рішенням Сарненської міської ради від 12.07.2017р. №481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» визнано таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24.02.2015р. №1794 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

З відповіді Сарненської міської ради, на запит представника Позивача від 26.07.2018р., останньому стало відомо, що рішенням Сарненської міської ради від 24.02.2015р. №1794 Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» вказаний об'єкт включено до переліку об'єктів комунальної власності міста Сарни, що підлягає приватизації шляхом викупу. Цим же рішенням визнано таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 27.02.2014р. №1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд доходить висновку, що дії Сарненської міської ради по прийняттю рішення від 12.04.2017 р. № 481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24 лютого 2015 року № 1794 вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому господарський суд керувався наступним.

Частиною 1 ст. 25 Закону України від 10.04.1992 р. N 2269-ХП «Про оренду державного та комунального майна» (надалі Закон) визначено, що приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Згідно з статтями 1, 2 Закону України від 06.03.1992р. № 2171-ХІІ«Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» об'єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

Відповідно до статті 3 цього ж Закону приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс).

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України від 06.03.1992р. № 2171-ХП «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації. Строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу, крім об'єктів, набуття права власності на які пов'язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Пунктом 6 статті 7 Закону встановлено, що з прийняттям рішення про включення об'єкта до одного з переліків, зазначених у частині першій цієї статті, стосовно нього застосовуються обмеження та вимоги, визначені частиною п'ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно ж до статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна" з моменту прийняття рішення про приватизацію об'єкта (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об'єкт, забороняється: здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності;

обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; внесення майна до статутного капіталу інших суб'єктів господарювання, передача майна в управління та здійснення операцій з борговими вимогами і зобов'язаннями (факторинг), якщо за період з моменту прийняття такого рішення сума вартості майна, що відчужується, або зобов'язань перевищує 5 відсотків підсумку балансу підприємства за останній звітний період, але не більш як 250 мінімальних заробітних плат протягом одного календарного року;

вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об'єкт;

зміна номінальної вартості або кількості акцій без зміни розміру статутного капіталу акціонерного товариства;

прийняття рішень про збільшення або зменшення статутного капіталу, крім випадків збільшення статутного капіталу на суму збільшення вартості власного капіталу товариства;

прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об'єкта.

Статтею 8 Закону про малу приватизацію встановлено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які:

встановлюють ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об'єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об'єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України;

готують та публікують інформацію про об'єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації;

проводять у разі необхідності реорганізацію або ліквідацію державного підприємства;

замовляють у разі потреби проведення екологічного аудиту;

замовляють проведення робіт із землеустрою.

Для забезпечення виконання зазначених функцій органи приватизації можуть залучати відповідні організації та спеціалістів у порядку і на умовах, що встановлюються Фондом державного майна України.

Покупець, який у встановленому порядку подав заяву про приватизацію підприємства, може за власний рахунок замовити проведення аудиторської перевірки фінансового стану вказаного підприємства.

Строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу, крім об'єктів, набуття права власності на які пов'язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Відповідно до п. 30 ч. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади

Частина 2 статті 777 Цивільного кодексу України надає наймачеві переважне право придбати річ, що є об'єктом найму, за умов належного виконання своїх обов'язків за договором найму, в разі її продажу наймодавцем.

Частиною 1 статті 289 Господарського кодексу України встановлено, що орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Крім того у пункті 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.04.2001 N01-8/500 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про приватизацію державного майна" відмова у приватизації припустима лише з підстав, визначених частиною третьою статті 12 Закону та абзацом другим частини п'ятої статті 7 Закону про малу приватизацію. Акти органів приватизації про відмову у приватизації можуть визнаватись недійсними на загальних підставах за заявами заінтересованих осіб. У разі ухилення державного органу приватизації від розгляду заяви про приватизацію особа, заяву якої не розглянуто у встановлений законом строк, не позбавлена права звернутись до суду з заявою про спонукання державного органу приватизації прийняти належне рішення.

Пунктом 19 вказаного листа визначено, що відмова у приватизації можлива виключно у випадках, зазначених відповідно у частині третій статті 12 Закону та абзаці другому частини п'ятої статті 7 Закону про малу приватизацію. У решті випадків, тобто коли державними органами приватизації у встановленому порядку прийнято рішення щодо приватизації об'єкта, такий орган в подальшому не вправі відмовити в укладенні договору купівлі- продажу об'єкта приватизації.

Отже, в порушення вказаних норм Закону Відповідач, як орган приватизації, не вжив ніяких дій з проведення приватизації об'єкта, у зв'язку з чим перешкоджає Позивачу у реалізації його права на викуп орендованого ним об'єкту, на який він має право відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України, громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217А(ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144 Конституції України).

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційним Судом України у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Згідно з абз. 4 ч. 1 рішення Конституційного суду України №2-зп від 23.06.1997 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України), за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується також із правового позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 27.12.2001 № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини).

Відповідно до п. 1 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (зі змінами та доповненнями) акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. З Конституції).

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ч. 1 ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування з Україні").

Окрім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Справа № 1-9/2009 «у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)», Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути -скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Договір оренди майна комунальної власності міста №12 від 28.11.2011 року, укладений між Позивачем та КП "Житлосервіс" на виконання рішення Сарненської міської ради від 07.07.2011 року №375 «Про надання дозволу на здачу в оренду будівлі трансформаторної підстанції, що знаходиться за адресою м. Сарни, вул. Белгородська, 39», рішення Сарненської міської ради від 27.02.2014р. №1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» та від 24.02.2015р. №1794 "Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації», якими об'єкт оренди включено до переліку об'єктів комунальної власності міста Сарни, що підлягає приватизації шляхом викупу, породили у Позивача впевненість, у тому що його існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Однак прийнявши рішення від 12.04.2017 р. № 481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» та визнавши при цьому таким, що втратило чинність рішення Ради від 24 лютого 2015 року № 1794, Сарненська міська рада допустила порушення стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами та позбавила Позивача права на приватизацію орендованого майна, яке було надано йому законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів та зокрема, встановлено, що суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на вищенаведені норми суд констатує, що пункт 8 рішення Сарненської міської ради від 12.04.2017р. №481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24 лютого 2015 року № 1794 підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Безпідставними та необгрунтованими є заперечення Відповідача та третьої особи про те, що норми Законів України «Про приватизацію державного майна" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" втратили чинність на підставі Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» з березня місяця 2018 року, а заява позивача щодо укладення договору купівлі продажу об'єкта приватизації шляхом викупу надійшла до Сарненської міської ради 15.06.2018 року, після втрати чинності Законів, з огляду на те, що оскаржуване рішення прийняте Відповідачем ще 12.04.2017 року, тобто до втрати чинності вищевказаними Законами, і, відповідно, в наданні правової оцінки правомірності прийняття оспорюваного рішення мають застосовуватися закони чинні на момент його прийняття.

Також безпідставним є посилання Відповідача на те, що Позивач не звертався до нього з пропозицією про укладення договору викупу орендованого майна, з огляду на те, що Законами України «Про приватизацію державного майна" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", в редакції на момент прийняття Відповідачем рішень про включення орендованого Позивачем майна до переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, саме на орган місцевого самоврядування покладено обов'язок з підготовки об'єкта малої приватизації до продажу.

Не грунтується на Законі і твердження Відповідача про те, що об'єкт оренди за Договором №12 від 28.11.2011р., а саме приміщення розташоване за адресою та знаходиться на балансі КП «Житлосервіс» м. Сарни, вул. Бєлгородська. 39, належить до об'єктів інженерної інфраструктури міста, пов'язаної із постачанням електроенергії, і не підлягає приватизації згідно Закону, з огляду на наступне.

Об'єкт оренди за Договором належить Відповідачу на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 29.09.2011 р. і Витягом про державну реєстрацію прав від 17.10.2011 р.. Об'єкт оренди за Договором не використовується його балансоутримувачем КП "Житлосервіс»/Орендодавцем, на дату укладення Договору, за його цільовим призначенням оскільки в Договорі оренди зазначено, що об'єкт оренди передається Орендареві/Позивачу для складського приміщення. На дату укладення Договору, комісія в складі начальника КП «Житлосервіс» Пограничної А.М., головного інженера Сиротюк О.А. та ФОП Боровець Олег Мефодійович провели обстеження технічного стану нежитлового приміщення в будинку №39 по вул. Бєлгородська і встановила, що дане приміщення знаходиться у задовільному стані, загальна площа якого становить 45,1 кв. м. і сторони не мають претензій одна до одної. Дана обставина підтверджується актом приймання - передачі в оренду нежитлового приміщення в будинку № 39 по вул. Бєлгородська м. Сарни від 28.11.2011 р.. Із змісту даного акту слідує, що комісія не виявила на об'єкті оренди будь-якого електротехнічного устаткування, яке б могло перешкоджати використанню Орендарем/Позивачем цього об'єкту за його цільовим призначенням згідно Договору, а саме для складського приміщення. Доказом того, що об'єкт оренди за Договором не використовується його балансоутримувачем КП «Житлосервіс»/Орендодавцем за його цільовим призначенням, є факт включення Відповідачем цього ж об'єкту до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Сарни, що підлягають приватизації шляхом викупу, на підставі двох рішень сесії Сарненської міської ради, а саме від 27 лютого 2014 року № 1376 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» і від 24 лютого 2015 року № 1794 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації».

Що стосується вимог Позивача про зобов'язання Сарненську міську раду Рівненської області укласти з фізичною особою-підприємцем Боровцем Олегом Мефодійовичем договір купівлі-продажу нежитлової будівлі трансформаторної підстанції шляхом викупу, за адресою Рівненська область, м. Сарни, вул. Бєлгородська, 39 за ринковою вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності станом на останнє число місяця дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі, то останні задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Зі змісту вказаної позовної вимоги вбачається, що це є вимога про вирішення переддоговірного спору.

Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", в редакції на момент прийняття Відповідачем рішень про включення орендованого Позивачем майна до переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, передбачено порядок підготовки об'єкта до приватизації. Зокрема, відповідно до статті 8 Закону встановлено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які:

встановлюють ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об'єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об'єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України;

готують та публікують інформацію про об'єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації;

проводять у разі необхідності реорганізацію або ліквідацію державного підприємства;

замовляють у разі потреби проведення екологічного аудиту;

замовляють проведення робіт із землеустрою.

Для забезпечення виконання зазначених функцій органи приватизації можуть залучати відповідні організації та спеціалістів у порядку і на умовах, що встановлюються Фондом державного майна України.

Покупець, який у встановленому порядку подав заяву про приватизацію підприємства, може за власний рахунок замовити проведення аудиторської перевірки фінансового стану вказаного підприємства.

Строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу, крім об'єктів, набуття права власності на які пов'язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Відповідно до статті 10 цього ж Закону відповідний орган приватизації публікує в інформаційному бюлетені та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, який містить назву об'єкта приватизації та його місцезнаходження. Зазначений перелік публікується не пізніш як за 15 днів з дня прийняття рішення про затвердження переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Статтею 23 Закону передбачено, що право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. У разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу. Договір включає:

назву підприємства, його адресу;

відомості про продавця та покупця;

ціну продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу;

взаємні зобов'язання продавця і покупця;

номери їх розрахункових рахунків;

назви і адреси банківських установ;

умови внесення платежів.

До договору включаються зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання. У разі розташування захисної споруди цивільного захисту в будівлі (споруді, приміщенні) або на земельній ділянці, що приватизується (викуповується), до договору купівлі-продажу включається зобов'язання власника приватизованих об'єктів здійснювати заходи, спрямовані на її збереження.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України 627 Цивільного кодексу України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 цього ж Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладення договорів встановлено главою 53 розділу II книги п`ятої Цивільного кодексу України та главою 20 розділу IV Господарського кодексу України.

Зокрема відповідно до статті 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Такі ж норми передбачені і статтею 181 Господарського кодексу України.

Однак в порушення вищевказаних норм закону Позивач не надав суду доказів того, що він звертався до Відповідача з пропизицією укласти договір купівлі-продажу об'єкта оренди, яка містила би істотні умови договору і виражала намір Позивача, вважати себе зобов'язаним у разі її прийняття.

Відповідно до статті 649 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відтак суд констатує, що без виконання Позивачем загальних вимог стосовно порядку укладення договорів, встановленого нормами Цивільного та Господарського кодексів України між сторонами не виникло переддоговірного спору і, відповідно, відсутні розбіжності, які підлягають врегулюванню судом.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, з огляду на вищенаведене, суд зазначає, що примус Відповідача до укладення договору купівлі-продажу орендованого майна, без дотримання сторонами загального порядку укладення договорів, встановленого главою 53 розділу II книги п`ятої Цивільного кодексу України та главою 20 розділу IV Господарського кодексу України, є порушення принципу свободи договору, встановленого статтями 6 та , 627 Цивільного кодексу України.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги те, що Позивач довів належними та допустимими доказами часткове порушення його цивільних прав та законних інтересів в результаті прийняття Сарненською міською радою рішення від 12.04.2017 р. № 481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24 лютого 2015 року № 1794, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 235-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов фізичної особи-підприємця Боровця Олега Мефодійовича задоволити частково.

2.Визнати недійсним та скасувати пункт 8 рішення Сарненської міської ради від 12.04.2017р. №481 «Про затвердження переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації» в частині визнання таким, що втратило чинність рішення Сарненської міської ради від 24 лютого 2015р. №1794.

3.В решті позову відмовити в задоволенні.

4.Стягнути з Сарненської міської ради (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул. Широка, 31, ) на користь фізичної особи-підприємця Боровця Олега Мефодійовича (АДРЕСА_1, інд. номер НОМЕР_1) 1762 грн. 00 коп. судового збору.

5.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05 листопада 2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.