ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2018                      Справа № 905/1530/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (Ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6),

до відповідача: Комунального підприємства по теплопостачанню “Вуглик” Горлівської міської ради (Ідентифікаційний код 30500344, адреса: 84601, Донецька область, м.Горлівка, вул.Ушева, 1),

про: стягнення 5.439.132,34 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4 – 1219 від 08.08.2018 про стягнення з Комунального підприємства по теплопостачанню “Вуглик” Горлівської міської ради 5.439.132,34 грн. (п"ять мільйонів чотириста тридцять дев"ять тисяч сто тридцять дві гривні 34 коп.), у тому числі: пені - 92.138,47 грн. (дев"яносто дві тисячі сто тридцять вісім гривень 47 коп.), 3% річних - 717.689,90 грн. (сімсот сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев’ять гривень 90 коп.), інфляційні втрати - 4.629.303,97 грн. (чотири мільйони шістсот двадцять дев’ять тисяч триста три гривні 97 коп.)

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2411/14–КП– 6 від 28.01.2014 в частині своєчасних та повних розрахунків за спожитий у січні-квітні 2014, жовтні 2014 - грудні 2014 природний газ.

Нормативно вимоги обґрунтовані положеннями статей 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231,264-265 Господарського кодексу України та 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: розрахунок позовних вимог; довідку про сальдо по підприємству; довідку по операціях за договором; договір №2411/14-КП-6 на купівлю-продаж природного газу від 28.01.2014 з додатковими угодами; акти приймання-передачі природного газу; статутні документи позивача, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1530/18; визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11.09.2018; встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позов з урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до п’яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; докази направлення відповіді на відзив відповідачу; явка представників сторін у судове засідання визнана не обов’язковою.

Ухвалою суду від 11.09.2018 підготовче засідання відкладено на 01.10.2018; зобов’язано сторін забезпечити отримання канцелярією суду відповіді на відзив та заперечень з доказами їх направлення відповідачу (позивачем) - за наявності, відзиву на позовну заяву з доказами його направлення позивачу (відповідачем) не пізніше, ніж за п’ять днів до дати судового засідання; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

У встановлений судом строк відповідачем відзив і всі письмові та електронні докази, які можливо доставити до суду, що підтверджують відповідні доводи, не подано.

Ухвалою суду від 01.10.2018 закрито підготовче провадження у справі №905/1530/18; призначено розгляд справи по суті на 25.10.2018 року.

Позивач в судове засідання, що відбулось 25.10.2018, свого представника не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання якого повідомлений у порядку, встановленому відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014р. №01-06/1290/14 “Про Закон України “Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв’язку з проведенням АТО” (зі змінами та доповненнями) шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційній сторінці суду веб-порталу “Судова влада України” в мережі Інтернет.

Крім того, ухвали суду від 16.08.2018 про відкриття провадження у справі, від 11.09.2018 про відкладення підготовчого засідання та від 01.10.2018 про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті, розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, позивач та відповідач вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином. Сторонам було забезпечено рівні можливості для реалізації своїх процесуальних прав у цій справі.

На час розгляду справи, від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що сторони вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином, наявних матеріалів достатньо для вирішення спору, явка представників сторін обов’язковою не визнавалась, тому справа розглядається за наявними матеріалами без участі представників сторін за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області розглядалась справа №905/1380/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 14.268.058,69 грн., з яких: 8.092.578,91 грн. основного боргу за договором №2411/14-КП-6 від 28.01.2014 за період січень – квітень 2014 року, жовтень – грудень 2014 року; 1.309.327,26 грн. - пені; 209.624,27 грн. - 3 % річних за період з 15.02.2014 по 16.06.2015; 4.656.528,24 грн. - інфляційних нарахувань за період лютий 2014 року – травень 2015 року, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 06.10.2015.

Вказаним судовим рішенням позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8.092.578 (вісім мільйонів дев’яносто дві тисячі п’ятсот сімдесят вісім) грн. 91 коп. основного боргу, 1.309.327 (один мільйон триста дев’ять тисяч триста двадцять сім) грн. 26 коп. пені, 209.624 (двісті дев’ять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 27 коп. 3% річних, 4.361.474 (чотири мільйони триста шістдесят одна тисяча чотириста сімдесят чотири) грн. 83 коп. інфляційних втрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Доказів оскарження та скасування такого судового рішення матеріали справи не містять і сторонами не подано.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, ст.75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 06.10.2015 господарського суду Донецької області по справі №905/1380/15 (яке у встановленому законом порядку не скасовано та набрало законної сили), має преюдиційне значення при розгляді справи № 905/1530/18, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Як вже було встановлено судом, 28 січня 2014 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та КП по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2411/14-КП-6 (далі по тексту – Договір), за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб’єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

У пункті 2.1 Договору узгоджено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 1898 тис.куб.м., в щомісячних обсягах вказаних у даному пункті.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов’язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3, 3.4 Договору).

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 Договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору).

У пункті 7.2 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату газу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору).

Додатковими угодами № 1 від 29.04.2014, № 2 від 20.05.2014, № 3 від 13.06.2014, № 3/2 від 30.09.2014, № 3/3 від 26.11.2014, № 4 від 19.12.2014 до вказаного договору вносились зміни щодо ціни газу.

Відтак, за висновками суду, у січні – квітні 2014 року, жовтні – грудні 2014 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 8.092.578,91 грн.

Посилаючись на те, що відповідач за спожитий природний газ за договором № 2411/14-КП-6 від 28.01.2014 до теперішнього часу не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/1380/15, а саме з 17.06.2015 по 31.05.2018 в сумі 717.689,80 грн., інфляційних збитків за період з червня 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 4.629.303,97 грн., пеня за період з 17.06.2015 по 14.07.2015 у розмірі 92.138,47 та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільний кодекс України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільний кодекс України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із оплати спожитого газу у встановлений договором строк.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, суд зазначає, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період (з червня 2015 року по квітень 2018 року включно) обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов’язковими для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не подано належних та допустимих доказів сплати повністю чи частково відповідачем заборгованості за договором № 2411/14-КП-6 від 28.01.2014, у тому числі й стягнутих сум за судовим рішенням в межах господарської справи № 905/1380/15.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, періоди, правові підстави та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог та стягнення з відповідача 717.689,80 грн. та 4.629.303,97 грн. відповідно.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 92.138,47 грн. за період з 17.06.2015 по 14.07.2015, суд зазначає наступне.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 7.2 договору визначено, що за несвоєчасну оплату газу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п’ять) років (п. 9.3 договору).

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, період, правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог в повному обсязі.

При цьому, суд не застосовує до спірних правовідносин норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" оскільки, по-перше, право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом (з 30.11.2016); по-друге, в матеріалах справи відсутні і сторонами не подано доказів того, що Комунальне підприємство по теплопостачанню “Вуглик” Горлівської міської ради здійснює ліцензовану діяльність з виробництва теплової енергії, відповідна ліцензія в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем доводи позивача не спростовано, тому позовні вимоги задовольняються судом у пред’явленому до стягнення розмірі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Комунального підприємства по теплопостачанню “Вуглик” Горлівської міської ради про стягнення 5.439.132,34 грн. (п"ять мільйонів чотириста тридцять дев"ять тисяч сто тридцять дві гривні 34 коп.), задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства по теплопостачанню “Вуглик” Горлівської міської ради (, адреса: 84601, Донецька область, м.Горлівка, вул.Ушева, буд. 1) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) 3 % річних у розмірі 717.689,80 грн. (сімсот сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев"ять гривень 80 коп.), інфляційних втрат у розмірі 4.629.303,97 грн. (чотири мільйони шістсот двадцять дев"ять тисяч триста три гривні 97 коп.), пені у розмірі 92.138,47 грн. (дев"яносто дві тисячі сто тридцять вісім гривень 47 коп.) та судовий збір у розмірі 81.587,00 грн. (вісімдесят одна тисяча п"ятсот вісімдесят сім гривень)

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

5. Повний текст рішення підписано 30.10.2018.

Суддя                      Н.В. Величко