ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/18867/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О. О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - 1) не з'явився,

- 2) не з'явився,

- 3) не з'явився,

-4) не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Мандриченко О.В.)

від 06.03.2018

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Пашкіна С.А., судді - Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.)

від 12.06.2018,

за позовом ОСОБА_2

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "Аілаз",

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Айлаз",

3) Міністерства економічного розвитку та торгівлі України,

4) товариства з обмеженою відповідальністю "Оазис Суплай"

про визнання недійсним рішення, визнання недійсними правочинів та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", ТОВ "АЙЛАЗ", Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, ТОВ "ОАЗИС СУПЛАЙ" про визнання недійсним рішення виконавчого органу ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "Аілаз", визнання недійсними договорів, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 стало відомо про передачу виключних майнових прав на знаки для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та свідоцтвом України № НОМЕР_2 відповідно до договору від 15.06.2015 року про передачу виключних майнових прав на знак для товарів і послуг від товариства з обмеженою відповідальністю "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" товариству з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС СУПЛАЙ" та за договором від 22.12.2016 року про передачу виключних майнових прав на знак для товарів і послуг від товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС СУПЛАЙ" товариству з обмеженою відповідальністю "АЙЛАЗ". Передача товарного знаку на іншу юридичну особу унеможливлює подальше успішне ведення господарської діяльності ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ". Крім того, у директора ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" ОСОБА_3 відсутні повноваження на відчуження товарного знаку без згоди вищого органу управління, яка може бути висловлена виключно шляхом внесення змін до статуту ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ".

Вказував на те, що директором ТОВ "АЙЛАЗ", ТОВ "ОАЗИС СУПЛАЙ", є ОСОБА_4, яка також є директором ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", а тому їй було відомо про неможливість відчуження товарного знаку без згоди вищого органу управління.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 у задоволенні позову відмовлено.

04.07.2018 ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою на вказані судові рішення, в якій просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права - ст. ст. 59, 62 Закону України "Про господарські товариства", ст. ст. 145, 203, 215, 216 ЦК України.

Посилається на те, що наявність товарного знаку для товариства передбачена статутом товариства, а його відчуження в будь-який спосіб суперечить статуту. Єдиним способом відчуження належного ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" знаку для товарів і послуг (товарного знаку) є попереднє внесення змін до статуту товариства, що можливе виключно за рішенням загальних зборів учасників. Статут товариства містить обмеження щодо можливості прийняття директором товариства рішення - директор зобов'язаний діяти в інтересах товариства, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

ОСОБА_2 є учасником ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", ідентифікаційний код юридичної особи 33103513, засноване 22.10. 2004.

Розмір внеску позивача до статутного капіталу товариства становить 1265 482, 50 грн., що відповідає 24,35% статутного капіталу.

У 2005 році за ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" зареєстровано два знаки для товарів і послуг:

- знак для товарів і послуг "АІЛАЗ центр офтальмології та естетичної медицини", номер реєстрації m200512245, дата подачі заявки: 18 жовтня 2005 року, номер свідоцтва України НОМЕР_1 ;

- знак для товарів і послуг "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", номер реєстрації m200503214, дата подачі заявки: 23 березня 2005 року, номер свідоцтва України НОМЕР_2.

За договором 15.06.2015 року про передачу виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та свідоцтвом України № НОМЕР_2 відбулася передача вказаних прав від ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" до ТОВ "ОАЗИС СУПЛАЙ", а від останнього за договором від 22.12.2016 року про передачу виключних майнових прав на знак для товарів і послуг - до ТОВ "АЙЛАЗ".

Позивач вказував про відсутність повноважень у директора ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" ОСОБА_3 на відчуження товарного знаку без згоди вищого органу управління яка може бути висловлена виключно шляхом внесення змін до статуту ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", що потягнуло порушення його права на участь в управлінні товариством як учасника вищого органу управління - загальних зборів учасників товариства.

Позбавлення ТОВ "Американський Інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" власного товарного знаку значно знецінює вартість корпоративних прав позивача як учасника товариства, без товарного знаку унеможливлюється подальша діяльність товариства, що також порушує право позивача на отримання прибутку від діяльності товариства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 207 ГК України господарське зобов'язання може бути визнано недійсним повністю або в частині якщо таке не відповідає вимогам закону, вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави або суспільства, укладено учасниками господарських правовідносин з порушенням хоча б одним з них спеціальної компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Згідно з приписами ст.ст. 140-145 ЦК України, ст.ст. 50, 58 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Статут товариства є установчим документом, який має містити відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника, склад та компетенцію органів управління, порядок прийняття ними рішень. Вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 145 ЦК України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників, компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються ЦК України, Законом України "Про господарські товариства", іншими законами і статутом товариства.

Згідно ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст. 82 Господарського кодексу України, ст. 143 Цивільного кодексу України товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до п. 11.12 Статуту ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" виконавчим органом товариства є директор товариства, який обирається загальними зборами учасників товариства з числа учасників або приймається загальними зборами учасників на роботу з третіх осіб на контрактній основі.

Директор товариства самостійно вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Збори учасників можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора.

Згідно з п. 11.13 Статуту директор виконує такі функції:

- у межах чинного законодавства вирішує питання діяльності товариства;

- представляє товариство без довіреності перед державними органами влади та управління, службами, фондами, установами банків, третіми особами, підприємствами, організаціями державної та недержавної форми власності, судом, господарським судом, тощо;

- затверджує правила, процедури та внутрішні документи товариства, визначає організаційну структуру товариства;

- у межах своїх повноважень видає накази та розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками та підрозділами товариства;

- є розпорядником майна та коштів товариства;

- затверджує та виконує кошторис, укладає угоди, відкриває та закриває банківські рахунки;

- приймає на роботу та звільняє з роботи працівників товариства згідно чинного законодавства, визначає функціональні обов'язки працівників товариства;

- застосовує заходи морального та матеріального заохочення, притягає до дисциплінарної відповідальності згідно чинного законодавства;

- видає довіреності;

- забезпечує охорону праці;

Директор зобов'язаний діяти в інтересах товариства, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Директор товариства підзвітний загальним зборам учасників товариства і організовує виконання їх рішень.

Рішення місцевого господарського суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано тим, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки жодних обмежень на укладення правочинів про відчуження знаків для товарів та послуг статутом відповідача-1 не визначено.

Проте, повністю погодитися з такими висновками господарських судів попередніх інстанцій неможливо з огляду на таке.

Зосередившись на дослідженні питання чи діяла директор ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" в межах своєї компетенції, визначеної статутом товариства, суди залишили поза увагою питання щодо дотримання нею при укладенні оспорюваних договорів вимог ч.3 ст. 92 ЦК України та п.11.3 Статуту щодо зобов'язання діяти в інтересах товариства, добросовісно і розумно та не перевірили чи були її дії при укладенні договору про передачу за 200 грн виключних майнових прав на знаки для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та свідоцтвом № НОМЕР_2 від 15.06.2015 здійснені в інтересах ТОВ ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" чи позбавлення товариства власного товарного знаку унеможливило його успішну діяльність на ринку.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Поза увагою судів та всупереч вимогам ст. 86 ГПК України без будь-якої правової оцінки залишився той факт, що оспорюваний договір від 15.06.2015 від імені ТОВ ТОВ "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" та ТОВ "ОАЗИС СУПЛАЙ" укладені однією особою - ОСОБА_3, договір від 22.12.2016 від імені ТОВ "ОАЗИС СУПЛАЙ" ОСОБА_5., яка діяла на підставі довіреності, виданої їй директором цього товариства ОСОБА_3, а від імені ТОВ "АЙЛАЗ" - кінцевого набувача виключних майнових прав на знак для товарів і послуг тією ж ОСОБА_3

За таких обставин суд мав перевірити та з'ясувати чи не укладені вказані договори всупереч вимогам закону на реалізацію інтересів однієї особи.

Враховуючи викладене, вимоги ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Положеннями статті 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки господарські суди допустили неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також порушили при розгляді справи вимоги ст. 86 ГПК України, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, більш ретельно перевірити відповідність оспорюваних позивачем договорів вимогам закону, встановити наявність чи відсутність порушення його корпоративних прав внаслідок укладення цих договорів, відповідність дій директора товариства при їх укладенні вимогам ч.3 ст. 92 ЦК України та п.11.3 Статуту товариства щодо вчинення їх в інтересах товариства.

В залежності від встановленого та відповідно до вимог закону, керуючись принципом верховенства права, вирішити спір.

Оскільки справа підлягає передачі на новий розгляд до місцевого суду, то відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 910/18867/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач