ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р.

м. Харків

Справа № 922/2600/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Вестбуд плюс"

(01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 126, офіс 7)

до

Приватного підприємства "Тачберг"

(61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 3)

про

стягнення 108771,60 грн.

за участю представників:

від позивача - Менченя К.В., довіреність № 83 від 01.09.2018

від відповідача - Лютов О.В., керівник ПП "Тачберг"

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Вестбуд плюс" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, згідно вимог якої, заявлено до стягнення з Приватного підприємства "Тачберг" 108771,60 грн. безпідставно набутих коштів. Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та розгляд справи по суті призначено на 16.10.2018 о 12:00год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 16.10.2018 усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи на 30.10.2018 о 10:00.

30.10.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 3081) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

В судове засідання 30.10.2018 повноважний представник позивача з'явився та повністю підтримав заявлена позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позову позивачем зазначено про те, що відповідач мав поставити позивачу товар: Люстра Італія, Н150см, Скло, аквамарин; Gu10: -2 шт., загальною вартістю 70948,42 грн. та Люстра Італія, Н210см, Скло, червоний; Gu10: -1 шт., загальною вартістю 37733,18 грн., тому згідно виставлених рахунків: № 13 від 15.02.2017 на суму 27409,60 грн. та № 17 від 17.02.2017 на суму 81302 грн. (всього на загальну суму 108711,60 грн.) позивачем платіжним дорученням № 19 від 16.02.2017 сплачено 27409,60 грн., 20.02.2017 платіжним дорученням № 25 сплачено 81302,00 грн. Однак відповідач оплачений позивачем товар останньому не поставив, грошові кошти не повернув.

В судовому засіданні 30.10.2018 відповідач проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що товар своєчасно та у повному обсязі поставлено відповідачем позивачу 11.07.2017 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Лютіж, вул. Приморська, 34, про що посилається на товарно - транспортні накладні, видаткові накладні та акти приймання - передачі товару підписаними особисто директором позивача Смирновим В.М., оригінали яких відповідач не може надати суду, оскільки вони були втрачені 07.08.2018, а у бухгалтерській програмі збереглась тільки електронна копія видаткової накладної А16387 від 11.07.2017 та довіреності №45 від 11.07.2017, які подані останнім разом із відзивом на позов. Також, відповідачем зазначено про те, що він повністю виконав свої зобов’язання може підтвердити експедитор Ляхор Павло Іванович, який супроводжував доставку товару та передавав на підпис первинні бухгалтерські документи (вантажний автомобіль замовляли на сайті http://motor- m.kiev.ua/gryzovoe taksi kiev.html.)

Суд оголосив про закінчення з’ясування обставин справи та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

З огляду на те, що в матеріалах справи № 922/2600/18 достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 30.10.2018 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши під час розгляду пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарським судом встановлено наступне:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач мав поставити позивачу товар: Люстра Італія, Н150см, Скло, аквамарин; Gu10: -2 шт., загальною вартістю 70948,42 грн. та Люстра Італія, Н210см, Скло, червоний; Gu10: -1 шт., загальною вартістю 37733,18 грн., тому згідно виставлених рахунків: № 13 від 15.02.2017 на суму 27409,60 грн. та № 17 від 17.02.2017 на суму 81302 грн. (всього на загальну суму 108711,60 грн.)

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем платіжним дорученням № 19 від 16.02.2017 було сплачено 27409,60 грн., а 20.02.2017 платіжним дорученням № 25 було сплачено 81302,00 грн.

Всього на рахунок Приватного підприємства "Тачберг" позивачем було перераховано коштів на загальну суму108771,60 грн.

Однак відповідач оплачений позивачем товар останньому не поставив, грошові кошти у розмірі 108771,60 грн. позивачу не повернув.

У зв'язку із вищевказаними обставинами, 22.06.2018 на адресу Приватного підприємства "Тачберг" було надіслано Лист за вих. № 41 з вимогою у семиденний термін доставити позивачу оплачений останнім товар, у випадку відмови виконати таку поставку - повернути сплачені кошти у розмірі 108711,60 грн. (т.с. І а.с. 17-18).

Однак відповідач відповіді на вищевказаний лист позивачу не надав, оплачений позивачем товар останньому не поставив, грошові кошти у розмірі 108771,60 грн. позивачу не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач під час розгляду справи проти позову заперечував, в обґрунтування своїх заперечень зазначав про те, що весь товар своєчасно та у повному обсязі поставив позивачу 11.07.2017 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Лютіж, вул. Приморська, 34, про що зазначає про товарно - транспортні накладні, видаткові накладні та акти приймання - передачі товару підписаними особисто директором позивача Смирновим В.М., проте відповідачем вказано, що останній не може надати суду оригінали вищезазначених документів, оскільки вони були втрачені 07.08.2018, а у бухгалтерській програмі збереглась тільки електронна копія видаткової накладної А16387 від 11.07.2017 та довіреності №45 від 11.07.2017, які подані останнім разом із відзивом на позов. Окрім того, відповідачем зазначено про те, що у процесі відновлення втрачених первинних документів, відповідач направив позивачу на підпис оригінали видаткових накладних, акту приймання передачі товару із проханням виписати дублікат довіреності на отримання матеріальних цінностей.

Відповідачем зауважено, що підтвердити поставку товару може експедитор Ляхор Павло Іванович, який супроводжував доставку товару та передавав на підпис первинні бухгалтерські документи, вантажний автомобіль відповідач замовляв на сайті http://motor- m.kiev.ua/gryzovoe taksi kiev.html.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд керується наступним.

В межах вирішення спору у даній справі підлягають застосуванню норми матеріального права, які регулюють вирішення питання повернення переданого на виконання правочину, який не було вчинено, договору, який не було укладено.

Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов'язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У даному разі, вирішуючи спір, надавши об'єктивну оцінку обставинам справи що розглядається, Суд встановив наявність порушеного права Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Вестбуд плюс".

Реалізуючи передбачене статті 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, Суд не приймає у якості належних та допустимих доказів надані відповідачем видаткову накладну № А16387 від 11.07.2017 та довіреность №45 від 11.07.2017, оскільки з них взагалі не вбачається, що позивачу було передано у власність: Люстрк Італія, Н150см, Скло, аквамарин; Gu10: -2 шт. вартістю 70948,42 грн. та Люстра Італія, Н210см, Скло, червоний; Gu10: -1 шт. вартістю 37733,18 грн. Вказані документи не підписані повноважними представниками сторін.

При цьому, будь-яких пояснень та документального підтвердження втрати оригіналів вищезазначених документів, а саме, за яких обставин їх було втрачено та які дії відповідачем вчинялись щодо їх відновлення, відповідачем Суду не надано.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 визначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права – це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, зокрема не надав доказів поставки Люстри Італія, Н150см, Скло, аквамарин; Gu10: -2 шт. вартістю 70948,42 грн. та Люстри Італія, Н210см, Скло, червоний; Gu10: -1 шт. вартістю 37733,18 грн., як і не надав доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 108711,60 грн., Суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки господарського суду щодо задоволення позову, судовий збір зі сплати судового збору в даному разі покладається на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Тачберг" (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Вестбуд плюс" (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 126, офіс 7, ) грошові кошти у розмірі 108711,60 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.11.2018 р.

Суддя

Г.І. Сальнікова