РІШЕННЯ

25 жовтня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/152/17-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 районного споживчого товариства (провул. Кн. Василька, 6, м. Теребовля, Тернопільська область, 48101)

до відповідача ОСОБА_1 міської ради (вул. Шевченка, 8, м. Теребовля, Тернопільська область, 48101)

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7; ФОП ОСОБА_8; ФОП ОСОБА_9; ФОП ОСОБА_10; ФОП ОСОБА_11; ФОП ОСОБА_12; ФОП ОСОБА_13.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради (вул. Шевченка,8, м. Теребовля, Тернопільський район, Тернопільська область, 48100).

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд.

За участі представників:

Позивача: уповноважена ОСОБА_14, ОСОБА_15;

Відповідача: уповноважений ОСОБА_16;

Третіх осіб : не з'явилися.

Суть справи:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 районне споживче товариство (РайСТ) звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 м. Теребовля, яка є в постійному користуванні позивача згідно Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ТР №001696 від 12.02.2001р., шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів привязки тимчасових споруд, що знаходяться за названою адресою та видані: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7; ФОП ОСОБА_8; ФОП ОСОБА_9; ФОП ОСОБА_10; ФОП ОСОБА_11; ФОП ОСОБА_12; ФОП ОСОБА_13 (усього 12-ть осіб).

Ухвалами суду від 23.02.2017 та від 30.03.2017 року порушено провадження у справі, а також залучено перелічених підприємців до участі у ній в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що видачею паспортів привязки порушено його право як землекористувача, оскільки їх видано без згоди позивача та без вилучення у нього земельної ділянки з користування. А також згадані паспорти оформлено за відсутності у третіх осіб по справі правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що суперечить Додатку №1 до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України №244 від 12.10.2011 і зареєстрованого Міністерстві юстиції України від 22.11.2011 за №1330/20068.

Відповідач проти позову заперечив посилається, зокрема, на те, що:

- позивач стверджує, що відповідачем підприємцям дано дозвіл на виготовлення паспортів привязки на цій земельній ділянці, що належить йому на праві постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ТР №001696 від 12.02.2001р., проте Відділом архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради видано фізичним особам - підприємцям паспорти привязки на тимчасові споруди по вул. Паращука в м. Теребовлі, а не по вул. Паращука, 7, що підтверджується рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 30.08.2016 року №133 Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд із змінами та листом міської ради № 873/р від 15.12.2016р. (копії яких надано для долучення до матеріалів справи), а відтак тимчасові споруди вказаних підприємців жодного відношення до земельної ділянки позивача не мають;

- водночас, у належних субєктам господарювання тимчасових спорудах вони здійснюють підприємницьку діяльність ще з 2000 років, а з 2010 року право здійснювати торгівлю у стаціонарних кіосках регламентоване рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради № 402 від 28.12.2010р.;

- крім того, відповідач зазначає, що висновку щодо неналежного доказування ОСОБА_1 РайСТ позовних вимог дійшли господарські суди апеляційної та касаційної інстанцій щодо справ за позовами ОСОБА_1 РайСТ до ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_17 щодо усунення ними перешкод в користуванні земельною ділянкою по вулиці Паращука, 7 в місті Теребовлі, призначивши відповідні експертизи, яким доручено встановити : знаходяться чи не знаходяться тимчасові споруди згаданих підприємців на земельній ділянці ОСОБА_1 РайСТ.

Представники третіх осіб також заперечили проти задоволення позовних вимог у даній справі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №921/152/17-г/4 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 районного споживчого товариства.

Постановою Верховного суду від 04.05.2018 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 районного споживчого товариства на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №921/152/17-г/4; повністю скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №921/152/17-г/4; справу №921/152/17-г/4 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.07.2018 матеріали справи №921/152/17-г/4 прийнято до провадження суддею Шумським І.П..

Зазначеною ухвалою, в звязку з набранням чинності Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", керуючись пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, розгляд справи №921/152/17-г/4 розпочато за правилами нового ГПК України в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання (глава 3 ГПК України).

Ухвалами суду від 26.07.2018 та від 04.09.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено - Відділ архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради, а також зобов'язано вказаний Відділ надати суду примірники паспортів прив'язки, виданих підприємцям, що є третіми особами по даній справі.

Під час нового розгляду справи представники позивача серед іншого додатково зазначили, що недійсність паспортів привязки підтверджується також постановою Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі №921/153/16-г/13 за позовом ОСОБА_1 РайСТ до підприємця ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу належного відповідачу кіоску по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля. У даній справ касаційний суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими позов було задоволено і зробив висновки про те, що паспорт привязки тимчасової споруди не є правовстановлюючим документом на використання земельної ділянки.

У свою чергу представник відповідача вказав крім іншого, що оскаржувані паспорти не є нормативно - правовими актами, актами індивідуальної дії, правовстановлюючими документами (постанова Вищого господарського суду України від 25.04.2017 року у справі №905/1552/16) чи правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України, а тому не можуть визнаватись недійсними.

Згаданий вище Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності передбачає анулювання паспортів привязки, а не визнання їх недійсними.

Так, рішенням Теребовлянського районного суду від 11.07.2018 року у справі № 606/2069/17 задоволено позов того ж ОСОБА_1 РайСТ до Відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради про анулювання паспортів привязки тимчасових споруд, виданих 35-ти фізичним особам підприємцям (в т.ч. щодо 12-тьох підприємців, про які йдеться в господарському позові). У звязку з його апеляційним оскарженням до Львівського апеляційного адміністративного суду, даний судовий акт станом на 25.10.2018 року не набрав законної сили.

Крім того, наявність оскаржуваних паспортів привязки в залучених до участі у справі 12- ти підприємців не перешкоджає позивачу (за твердженням відповідача) в примусовому порядку зносити їх тимчасові споруди за судовими рішеннями в інших господарських справах, розгляд яких вже завершено. З огляду на це, спірні паспорти прив'язки тимчасових споруд не можуть порушувати права позивача.

Відповідач також неодноразово клопотав перед судом про закриття провадження у справі через те, що вона не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Треті особи, їх представники (участь яких не визнавалась судом обовязковою) жодного разу в судове засідання під час нового слухання справи не зявились, хоча про час, місце і дату слухання справи повідомлялись належним чином в порядку, визначеному ст. 120 ГПК України.

Про обізнаність їх щодо нового розгляду справи, крім іншого свідчать заява ФОП ОСОБА_3 з процесуальних питань від 16.10.2018 року.

У звязку з цим, згідно з ст.202 ГПК України неявка третіх осіб (їх представників) в засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

При цьому судом також враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Про хід нового розгляду справи треті особи, як її учасники, могли також дізнатись на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень. Доступ на який є цілодобовий і безкоштовний.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) Акорд. Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 до 20.10.2020.

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер NJ 20 UG 21 D 8040663 A1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №186 від 26.07.2011 вирішено переоформити право власності за ОСОБА_1 районним споживчим товариством на цілісний майновий комплекс ринку, який знаходиться в м. Теребовля по вул. Паращука,7 та видати позивачу свідоцтво на право власності на цілісний майновий комплекс по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, а ОСОБА_1 БТІ - зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 БТІ виготовлено технічний паспорт на цілісний майновий комплекс ринку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля.

Дані обставини встановлені зокрема Теребовлянським районним судом у постанові від 15.01.2013 у справі №1914/2978/12 (набрала законної сили 28.01.2013) про визнання незаконним та скасування рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_1 міської ради №979 від 30 липня 2012 року Про скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 26 липня 2011 року №186 Про переоформлення права власності на цілісний майновий комплекс ОСОБА_1 РайСТ.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером 34812292 від 12.03.2015 ОСОБА_1 РайСТ є власником цілісного майнового комплексу (реєстраційний номер обєкта 0), що знаходиться по вул. Паращука, 7 м. Теребовля, і складається з чотирьох обєктів нерухомого майна, в т.ч.: літ. А - адміністративний будинок з додатковими приміщеннями, площею 523кв.м.; літ. В - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами, площею 54,6кв.м.; літ. Б - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4кв.м.; літ. Д - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі мясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6кв.м.

Таким чином, Позивач у справі ОСОБА_1 РайСТ є власником цілісного майнового комплексу, що знаходиться на території ринку в місті Теребовля по вул. Паращука, 7.

Окрім того, позивач у справі є постійним землекористувачем земельної ділянки, наданої Товариству у 2001 році, площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування, що підтверджується Витягом з Реєстру речових прав від 12.03.2015 та Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 12.02.2001 .

Так, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65, позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956га в межах згідно з Планом зовнішніх меж землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, який є додатком до акту.

Законність видачі даного Державного акту була предметом розгляду у справі №921/377/16-г/17. Рішенням Господарського суду Тернопільської області по цій справі від 01.11.2016 року, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 року та Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_1 РайСТ про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 12.02.2001 серії І-ТР №001696.

29.03.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради прийнято рішення №53 Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди, згідно з яким місцевим підприємцям (в тому числі тих, що є третіми особами у справі № 921/152/17, яка розглядається) надано дозвіл на виготовлення схеми розміщення тимчасових споруд в м. Теребовля по вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту привязки даної тимчасової споруди.

Дане рішення визнано в судовому порядку незаконним у справі за позовом ОСОБА_1 РайСТ до ОСОБА_1 міської ради та третіх осіб: виконкому ради і підприємців щодо яких рішення виконкому приймалось (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017 справа №921/241/16-г/17).

Львівським апеляційним господарським судом у справі №921/241/16-г/17 встановлено зокрема й те, що відповідно до змісту поданих заяв, замовники просили міського голову затвердити виготовлену схему розміщення тимчасових споруд на території ринку, долучивши до заяв не графічні матеріали довільної форми із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди (як це передбачено Порядком), а уже розроблені кадастрові плани на земельної ділянки для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків) підприємців на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, яка є в постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ .

30.08.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради прийнято рішення №133 Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд, яким затверджено схему розміщення тимчасових споруд, для тих же підприємців у м. Теребовля, вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту привязки даних тимчасових споруд. На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №201 від 20.12.2016 у рішення №133 від 30.08.2016 внесено зміни, а саме: в пунктах від 1 по 38 змінено адресу з: м. Теребовля по вул. Паращука, 7 на м. Теребовля по вул. Паращука.

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 30.08.2016 №133 Відділ архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської видав третім особам у справі паспорти прив'язки тимчасових споруд (лист відповідача №873/р від 15.12.2016).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року по справі №921/681/16-г/17 за позовом ОСОБА_1 РайСТ, визнано недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №133 від 30.08.2016 з мотивів прийняття рішення з порушенням чинного законодавства та з порушення прав і охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 РайСТ як постійного користувача земельної ділянки по Паращука, 7 в м. Теребовля та законного власника цілісного майнового комплексу розміщеного на вказаній земельній ділянці, оскільки земельна ділянка по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля щодо якої прийнято рішення, не є вільною.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2016 року у справі №921/681/16-г/17 набрало законної сили 30 травня 2017 року, оскільки залишено без змін відповідною постановою Львівського апеляційного господарського суду та постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017 року.

Отже, з огляду на встановлені обставини у судових справах №921/241/16-г/17 та №921/681/16-г/17 (котрі відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України не підлягають доведенню заново) слід зробити висновок, що паспорти привязки підприємцям, які є третіми особами у справі № 921/152/17 видавалися для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків) саме на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, а не по вул. Паращука як зазначали про це треті особи та відповідач.

Про видачу третім особам паспортів привязки тимчасових споруд саме на земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ зазначено і в Постанові Верховного суду від 04.05.2018, якою справу №921/152/17-г/4 передано на новий розгляд.

Вказана обставина підтверджена частково і судовими рішеннями, що набрали законної сили у справах №921/154/16-г/17 та № 921/153/16-г/13, якими задоволено позовні заяви ОСОБА_1 РайСТ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Паращука,7 в м. Теребовля шляхом демонтажу встановлених на ній тимчасових споруд (кіосків) підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Як вбачається з наданих Відділом архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради на вимогу суду копій паспортів привязок тимчасових споруд із додатками, у третіх осіб - підприємців відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля.

Про відсутність рішень ради з цього приводу зазначив в судовому засіданні і представник ОСОБА_1 міської ради.

Зясовано, що Відділ архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради, котрий видавав оскаржуванні паспорта не є юридичною особою, а тому не може бути стороною у справі.

На думку позивача, міською радою внаслідок вчинення її Відділом дій по видачі третім особам у справі паспортів привязки тимчасових споруд, створюються перешкоди у здійсненні права землекористування. Тому просить суд задовольнити позов про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд.

Зясовано також, що рішенням Теребовлянського районного суду від 11.07.2018 у справі №606/2069/18 задоволено позов ОСОБА_1 РайСТ до Відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради і зобов'язано Відділ анулювати паспорти прив'язки тимчасових споруд, котрі видано 35-ти фізичним особам - підприємцям згідно переліку, наведеному в рішенні виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №133 від 30.08.2018 Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд. До числа підприємців щодо яких передбачено анулювання паспортів привязки входять і треті особи-підприємці у господарській справі, що розглядається.

Станом на 25.10.2018 року судове дане рішення не набрало законної сили, у звязку з його апеляційним оскарженням .

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з огляду на таке.

З огляду на субєктний склад сторін у справі, характер заявлених позивачем вимог, приписи ст.ст.20,44,45 ГПК України, положення постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10, дана справа відносяться до юрисдикції господарських судів. А тому, відповідні аргументи відповідача про протилежне та клопотання про закриття у звязку з цим провадження у справі є неприйнятними з огляду на чинне процесуальне законодавство та усталену судову практику.

Відповідно до змісту п. 3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 13, 74, 76-79 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст.14, ч.4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст.76 ГПК України).

У відповідності до змісту ст.ст. 46,162 ГПК України право визначати підстави і предмет позову належить виключно позивачу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18) .

Однак, поданими позивачем доказами не доведено обґрунтованості заявленої ним вимоги з визначених ним же підстав.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до змісту ст.ст.16,21,391,393 ЦК України, ст.20 ГК України, 152 ЗК України, серед іншого, самостійними способами захисту прав і охоронюваних законом інтересів землекористувача є:

- усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (негаторний позов);

- визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Проте у справі, яка розглядається позивачем одночасно обєднано два різних способу захисту одного на його думку порушеного права. А саме усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів привязки тимчасових споруд.

З цього приводу слід зазначити наступне.

У разі порушення своїх прав власник чи титульний володілець, згідно зі ст.391 ЦК України, має право зокрема вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов подається у випадках, коли вказані особи мають свою річ у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно її використовувати або розпоряджатися нею.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

У п.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 №24-150/0/4-13 зазначено, що завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Законодавець встановлює, що позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником (коритувачем) право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику (титульному володільцеві) можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Всупереч вищенаведеному, звертаючись до господарського суду з даним позовом про усунення перешкоди у користування земельною ділянкою ОСОБА_1 РайСТ не визначило, які дії повинен вчинити чи припинити відповідач - ОСОБА_1 міська рада для відновлення права позивача.

А також не довело, яку реальну небезпеку порушення земельних прав позивача несуть, видані паспорти привязок тимчасових споруд та існування обєктивно існуючих перешкод у здійсненні РайСТ своїх правомочностей у звязку з оформленням цих паспортів. Тобто існування обставин, котрі є підставою для задоволення негаторного позову.

Натомість, як вбачається із змісту судових рішень, що набрали законної сили у справах №921/154/16-г/17 та № 921/153/16-г/13, якими задоволено позовні заяви ОСОБА_1 РайСТ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Паращука,7 в м. Теребовля шляхом демонтажу встановлених на ній тимчасових споруд (кіосків) підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відновлення земельних права позивача не ставиться в залежність від наявності у порушників паспортів привязок тимчасових споруд.

Саме існування паспортів привязки без чинності рішень ОСОБА_1 міської ради №53 від 29 березня 2016 року та №133 від 30.08.2016, на підставі яких паспорти привязок видано третім особам по справі, не вказує на створення позивачеві перешкод, ускладнень щодо здійснення ним своїх правомочностей землекористувача чи про існування реальної загрози порушення такого права (за відсутності, як зазначалось вище, у підприємців правовстановлюючих документів на землю).

Не підлягає задоволенню позов і в інший обраний позивачем одночасно спосіб -шляхом визнання паспортів прив'язки тимчасових споруд недійними (незаконними).

Оскільки, оспорюванні паспорти не є правочинами в розумінні ст.ст. 202 ЦК України чи господарськими зобовязаннями згідно з ст.173 ГК України, а тому не можуть визнаватись недійсними за ст.ст.203,215 ЦК України або ст.ст. 202,208 ГК України.

За твердженнями самого ж позивача вони не є і правовстановлюючими документами.

Відповідно до змісту ст.ст. 16,21,393 ЦК України, ст.ст. 20,23,249 ГК України, суд визнає недійсним/незаконним правовий акт індивідуальної дії чи нормативно-правовий акт, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

До нормативних належать акти органів місцевого самоврядування, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. N 7-рп/2009).

Оскаржувані паспорти привязок тимчасових споруд, видані Відділом архітектури та містобудування ОСОБА_1 міської ради, не належать до жодного виду із наведених актів.

Через те, що згідно з п.1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 N 244 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1330/20068) паспорт прив'язки тимчасової споруди - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500 і схему благоустрою прилеглої території.

Жодних правових наслідків (обмежень), ускладнень в реалізації своїх прав для позивача сама по собі видача таких паспортів не несе.

Пунктом 2.27 названого Порядку регламентована можливість анулювання паспорта привязки за певних умов. Визнання ж недійсними паспортів привязки Законами України Про регулювання містобудівної діяльності та Про благоустрій населених пунктів, а також Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності не передбачено.

Враховуючи усе зазначене вище, в тому числі рішення Теребовлянського районного суду у справі №606/2069/17 від 11.07.2018, яким зобовязано Відділ містобудування та архітектури ОСОБА_1 міської ради анулювати оспорюванні паспорти привязки тимчасових споруд, суд вважає недоведеним належним чином факт порушення земельних прав позивача наявністю таких паспортів та, що обрані ОСОБА_1 РайСТ способи захисту не відповідають фактичним обставинам справи.

З урахуванням всього наведеного, в задоволенні позовних вимог із визначених заявником підстав слід відмовити.

В порядку ст.ст. 123,129 ГПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 13, 20, 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя І.П. Шумський