РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2018Справа № 910/9862/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «ВЄХ-4000»

до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

про стягнення заборгованості в розмірі 369 579 грн.

Представники сторін:

від позивача: Паньшин С.С., довіреність № 24-09-18/01 від 24.09.2018;

від відповідача: Грищенюк Д.І., довіреність б/н від 22.12.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ВЄХ-4000» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про стягнення заборгованості в розмірі 369 579 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором про надання охоронних послуг № 16/06/17 від 15.06.2017 в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення

17.08.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.10.2018.

25.09.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що серед наданих позивачем суду документів, відсутні докази, що підтверджують надання відповідачу вищезазначених актів про надання охоронних послуг, а відтак послуги відповідачем прийнято не було.

Також, відповідач зазначає, що Договором визначено порядок оплати фактично наданих послуг, однак не врегульовано питання щодо здійснення остаточного розрахунку після його розірвання (припинення).

Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки сторонами не визначено порядок проведення остаточного розрахунку після розірвання (припинення) Договору, з огляду на зміст статей 530, 631, 903 ЦК України, строк (термін) виконання відповідачем обов'язку по оплаті коштів, що виник на підставі Договору, не настав.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, нарахованої на заборгованість за червень 2017 року.

26.09.2018 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Судове засідання 01.10.2018 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 підготовче судове засідання призначено на 05.11.2018.

У судове засідання 05.11.2018 представники сторін з'явились.

Частиною 6 статті 183 ГПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасники справи у підготовчому засіданні 05.11.2018 надали письмову згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Зважаючи на наведене, за результатами підготовчого засідання, призначеного на 05.11.2018, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 05.11.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 05.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2017 року між Приватним підприємством «ВЄХ-4000» (далі - виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Агрохолдинг Авангард» в особі Філії «Птахофабрика «Перше травня» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (далі - замовник, відповідач) укладено Договір про надання охоронних послуг № 16/06/17 (далі - Договір), відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується забезпечити недоторканість об'єкту охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (Додаток 4 до Договору), а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати виконавцю встановлену цим Договором плату.

Відповідно до п. 2.2 та 2.3 Договору об'єкт охорони, який передається під охорону визначається в дислокації, що є Додатком до Договору та його невід'ємною частиною.

Охорона об'єкта здійснюється у дні і години. Вказані у дислокації (Додаток 1 до Договору), згідно інструкції по охороні об'єкта замовника (Додаток № 2), та додаткових інструкцій з урахуванням особливостей об'єкту, якщо вони є та погоджені сторонами. Система охорони, регламент несення служби на постах об'єкту та дислокація постів спільно визначається виконавець та замовником.

Згідно з п. 3.1 Договору виконавець зобов'язаний організувати та забезпечити цілодобову охорону об'єкту охорони згідно даного договору та інструкції по охороні об'єкту від розкрадань.

Пунктом 4.13 Договору визначено, що замовник зобов'язаний своєчасно вносити плату на поточний рахунок виконавця за послуги охорони відповідно до підписаного обома сторонами акту виконаних робіт наданого виконавцем.

У відповідності до п. 7.1 Договору вартість людино/години на об'єкті охорони складає 21,85 грн./год.

Виконавець забезпечує надання послуг, виходячи із вартості надання послуг, розрахованої з розрахунку перебування цілодобово на об'єкті охорони протягом місяця умовних 13,5 працівників виконавця (п. 7.2 Договору).

Відповідно до п. 7.3 Договору загальна сума щомісячної плати за даним Договором складає 215 921,70 грн. без ПДВ.

За умовами п. 7.4 Договору оплату щомісячної суми Договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Пунктом 7.5 Договору узгоджено, що виконавець зобов'язаний надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 02 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів розглянути поданий акт та підписати його або надати заперечення щодо викладеного в Акті. У разі не підписання замовником Акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Договір набирає чинності з 15.06.2017 і діє до 15.06.2018 (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено дислокацію об'єкту охорони.

Додатком № 2 до Договору сторонами погоджено Інструкцію по охороні об'єкту Філія «Птахофабрика «Перше травня» ПАТ «Агрохолдинг Авангард».

Додатком № 3 до Договору сторонами погоджено Протокол узгодження договірної ціни на надання послуг з охорони об'єкта.

Відповідно до пунктів 1-3 Додатку № 3 до Договору, сторонами досягнута згода щодо розміру вартості послуг з охорони за один календарний місяць, яка становить 215 921,70 грн. без ПДВ. Вартість надання послуг одному охороннику, з розрахунку оплати послуг за одну годину роботи погоджена сторонами, за домовленістю сторін складає 21,85 грн. за годину. Кількість робітників, що одночасно перебувають на об'єкті охорони під час однієї зміни, згідно Дислокації.

15.06.2017 сторонами складено та підписано Акт прийняття об'єкту під охорону та Акт обстеження технічного стану об'єкту охорони.

22.07.2017 сторонами складено та підписано Акт прийняття об'єкту з під охорони.

Як зазначає позивач, на умовах Договору охоронні послуги надавались ПП «ВЄХ-4000» в період з 15 червня 2017 року по 21 липня 2017 року включно, на загальну суму 261 937,80 грн., що підтверджується актами здачі прийняття робіт (надання послуг), однак відповідач не проводив розрахунків за фактично отримані послуги з охорони, в зв'язку з чим, станом на день складання позовної заяви, за відповідачем обліковується заборгованості в розмірі 261 937,80 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 7.3 Договору загальна сума щомісячної плати за даним Договором складає 215 921,70 грн. без ПДВ.

Додатком № 3 до Договору сторонами погоджено Протокол узгодження договірної ціни на надання послуг з охорони об'єкта, відповідно до якого, сторонами досягнута згода щодо розміру вартості послуг з охорони за один календарний місяць, яка становить 215 921,70 грн. без ПДВ.

При цьому, пунктом 7.5 Договору узгоджено, що виконавець зобов'язаний надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 02 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів розглянути поданий акт та підписати його або надати заперечення щодо викладеного в Акті. У разі не підписання замовником Акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

На підтвердження надання послуг, позивачем надано Акти наданих послуг № 5 від 30.06.2017 на суму 113 270,40 грн. (за період з 16.06.2017 по 30.06.2017) та № 7 від 21.07.2017 на суму 148 667,40 грн. (за період з 01.07.2017 по 21.07.2017), які не підписані з боку відповідача.

Водночас, як зазначає позивач, оскільки умови Договору не передбачають обов'язку позивача направлення на адресу відповідача актів про надання охоронних послуг цінним чи рекомендованими листами, щомісячно такі акти направлялись звичайною кореспонденцією про що свідчить журнал реєстрації вихідних документів ПП «ВЄХ-4000», який позивачем долучено до матеріалів справи.

Відповідач в свою чергу зазначає, що серед наданих позивачем суду документів, відсутні докази, що підтверджують надання відповідачу вищезазначених актів про надання охоронних послуг, а відтак послуги відповідачем прийнято не було.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2017 сторонами складено та підписано Акт прийняття об'єкту під охорону та Акт обстеження технічного стану об'єкту охорони та 22.07.2017 сторонами складено та підписано Акт прийняття об'єкту з під охорони, у якому відповідачем зазначено про відсутність будь-яких претензій щодо охорони.

При цьому, суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об'єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об'єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Отже, оскільки будь-яких доказів існування заперечень щодо якості та кількості наданих позивачем послуг охорони, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано, послуги за Договором вважаються прийнятими, наданими належним чином і такими, що підлягають оплаті замовником на суму 261 937,80 грн.

Також, відповідач зазначає, що Договором визначено порядок оплати фактично наданих послуг, однак не врегульовано питання щодо здійснення остаточного розрахунку після його розірвання (припинення).

Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки сторонами не визначено порядок проведення остаточного розрахунку після розірвання (припинення) Договору, з огляду на зміст статей 530, 631, 903 ЦК України, строк (термін) виконання відповідачем обов'язку по оплаті коштів, що виник на підставі Договору, не настав.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 7.4 Договору оплату щомісячної суми Договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Таким чином, обов'язок по оплаті за надані послуги за умовами Договору не ставиться в залежність від будь-яких обставин та відповідно обов'язок по сплаті послуг за червень є таким, що настав 10.07.2017, а послуг за липень - 10.08.2017.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 261 937,80 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу узгоджених послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 261 937,80 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 74 557,70 грн., 3 % річних в розмірі 7 479,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25 604,16 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

За умовами пункту 5.6 Договору за час прострочення терміну розрахунків з виконавцем, передбачених цим Договором,замовник за весь період прострочки платежів тобто за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання зі сплати, сплачує виконавцю у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, як вбачається з умов п. 5.6 Договору, сторонами було погоджено інший строк нарахування пені, ані ж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 74 557,70 грн.

Водночас суд враховує подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 3-1217гс-16 від 08.02.2017.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, позивач здійснює нарахування пені на суму наданих послуг за червень, починаючи з 11.07.2017.

В свою чергу, з позовом до суду позивач звернувся 24.07.2018, що підтверджується штемпелем відділу поштового зв'язку.

Відтак, річний строк для нарахування пені складає період з 24.07.2017 по 24.07.2018.

З огляду на викладене, здійснені позивачем нарахування пені на суму наданих послуг за червень у період з 11.07.2017 по 23.07.2017, здійснені поза межами річного строку.

Відтак, з урахування пропуску строку позовної давності, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 73 549,13 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 7 479,34 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25 604,16 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості, в свою чергу заперечення відповідача викладені у відзиві, спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 121 В; ідентифікаційний код: 00851519) на користь Приватного підприємства «ВЄХ-4000» (02105, м. Київ, вулиця Тампере, будинок 12; ідентифікаційний код: 41233628) заборгованість в розмірі 261 937 (двісті шістдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн. 80 коп., пеню в розмірі 73 549 (сімдесят три тисячі п'ятсот сорок дев'ять) грн. 13 коп., інфляційні втрати в розмірі 25 604 (двадцять п'ять тисяч шістсот чотири) грн. 16 коп., 3% річних в розмірі 7 479 (сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 34 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 528 (п'ять тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.11.2018.

Суддя О.А. Грєхова