ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокуСправа № 912/2491/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу №912/2491/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія", 49083, м. Дніпро, проспект Слобожанського, 35, офіс 800-808

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс", 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Паризької Комуни, буд. 64 та 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, буд. 27, кімн. 12

про стягнення 97 971,87 грн

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 18.04.2018р.

від відповідача - участі не брали

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" про стягнення основного боргу - 80 034,36 грн, пені - 12 300,89 грн, 3 % річних - 1188,00 грн, інфляційних втрат - 4448,62 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого йому товару.

Ухвалою суду від 21.09.2018 позовна заява залишена без руху для усунення недоліків, допущених позивачем.

05.10.2018 на адресу господарського суду надійшла заява представника позивача від 02.10.2018 про усунення недоліків позову в порядку статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 09.10.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №912/2491/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 01.11.2018 о 10:00 год., встановив відповідачу та позивачу строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач правом на участь свого представника у засіданні суду не скористався, відзиву на позов не подав, хоча є належно повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати всі витребувані та додаткові документи, в т. ч. заперечення проти позову, які мають значення для розгляду справи по суті.

За приписами статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника Відповідача, відносно якого судом вжито достатніх заходів про сповіщення щодо судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія" на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" було відвантажено товарно-матеріальні цінності (підшипники та кільця сталеві) на загальну суму 83 864,76 грн, згідно видаткових накладних: №1270 від 07.11.2017 на загальну суму 33 027, 18 грн з ПДВ, №1269 від 07.11.2017 на суму 46 169,28 грн з ПДВ, №387 від 17.04.2018 на суму 4 668,30 грн з ПДВ (а.с. 18, 21, 23 з обороту).

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату: №1421 від 06.11.2017 на суму 33 027,18 грн, №1426 від 06.11.2017 на суму 46 169,28 грн, №438 від 04.04.2018 на суму 4 668,30 грн (а.с. 18, 21, 23) та зареєстровано податкові накладні: №37 від 07.11.2017 на суму 33 027,18 грн, №36 від 07.11.2017 на суму 46 169,28 грн з ПДВ, №25 від 05.04.2018 на суму 3830,40 грн з ПДВ та 55 від 17.04.2018 на суму 837,90 грн (а.с.19, 22, 24, 25).

Відповідачем поставлений товар оплачено частково в сумі 3 830,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2995 від 05.04.2018 з призначенням платежу "кільце стопорне по р-ку №438 від 04.04.2018" (а.с.26).

Отже, сума основного боргу за поставлений товар Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" складає 80 034,36 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія" звернулось до відповідача з претензією про сплату 80 034,36 грн боргу. До претензії позивачем додано ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків.

За твердженням позивача, відповідач відповіді на претензію не надав, ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків не підписав та заборгованість не оплатив.

Враховуючи, що відповідач заборгованість у розмірі 80 034,36 грн не оплатив, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Розглядаючи даний спір господарський суд виходить с наступного.

Відповідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1 та 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується статтею 218 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За вимогами частин 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частина 4 статті 180 Господарського кодексу України передбачає, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з претензії №548-06 від 04.06.2018, позивач зазначає, що згідно усної домовленості оплата здійснюється протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання кожної партії товару.

Разом з тим, господарський суд враховує, що договір поставки був укладений між сторонами у спрощений спосіб, шляхом підписання видаткових накладних, які не передбачали порядку оплати за поставлений товар. А отже, з матеріалів справи не вбачається, що сторонами було досягнуто домовленості щодо строку оплати товару відповідачем. Відтак, виходячи з положень частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату товару одразу після отримання.

Таким чином, позивач свої обов`язки виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 80 034,36 грн.

Доказів перерахування цієї суми позивачу відповідачем господарському суду не подано.

Оскільки, сторонами не надано до матеріалів справи доказів оплати відповідачем поставленого товару в сумі 80 034,36 грн, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 80 034,36 грн боргу, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 12 300,89 грн за період з 08.11.2017 по 08.05.2018 (а.с. 10).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зважаючи на те, що договір поставки був укладений сторонами у спрощений спосіб, шляхом підписання видаткових накладних, які не передбачали розміру відповідальності за порушення строків оплати товару, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення пені.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" 4448,62 грн інфляційних втрат та 1188,00 грн 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником, зокрема, процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов'язання.

Згідно обґрунтованого розрахунку позивача (а.с.10-14) сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період прострочення з 08.11.2017 по 08.05.2018 на суму заборгованості 79 196,46 грн складає 1178,00 грн та за період з 17.04.2018 по 13.09.2018 на суму заборгованості 837,90 грн складає 10,00 грн, всього 1188,00 грн.

Перевіривши правильність розрахунків заявленої до стягнення суми, господарський суд встановив що сума 3% річних розрахована позивачем, не перевищує суму розраховану господарським судом, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1188,00 грн 3% річних.

Крім того, згідно обґрунтованого розрахунку позивача (а.с. 10-14) сума інфляційних втрат за період з 01.12.2017 по 01.09.2018 на суму заборгованості 79 196,46 грн складає 4447,83 грн та за період з 01.05.2018 по 01.09.2018 на суму боргу 837,90 грн складає 0,79 грн.

Перевіривши правильність розрахунків заявленої до стягнення суми, господарський суд встановив що сума інфляційних втрат за період з 01.12.2017 по 01.09.2018 на суму заборгованості 79 196,46 грн складає 3701,78 грн та за період з 01.05.2018 по 01.09.2018 на суму боргу 837,90 грн складає 0 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає 3701,78 грн інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат господарський суд відмовляє.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" підлягають частковому задоволенню на суму 84 924,14 грн з яких: 80 034,36 грн сума основного боргу, 1188,00 грн - 3% річних, 3701,78 грн втрати від інфляції. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Паризької Комуни, буд. 64 та 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, буд. 27, кімн. 12, ідентифікаційний код 35615734) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 35, офіс 800-808, ідентифікаційний код 30809232) суму основного боргу 80 034,36 грн, 3% річних у розмірі 1188,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 3701,78 грн, а також 1762,00 судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення: Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровська енерго-металургійна компанія (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанського, 35, офіс 800-808), Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Паризької Комуни, буд. 64 та 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, буд. 27, кімн. 12).

Повне рішення складено 05.11.2018.

Суддя Т. В. Макаренко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.