ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" жовтня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/1610/18

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

секретар судового засідання - Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного підприємства «Ліком» (ідентифікаційний код 30638249, 03124, м. Київ, провулок Радищева, 3)

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (ідентифікаційний код 33072323; 65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2)

про стягнення 72425,77 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з’явився;

Від відповідача: не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ліком» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" про стягнення 72425,77 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.08.2018 р. було відкрито провадження у справі №916/1610/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.09.2018 р. Представники сторін у судове засідання 03.09.2018 р. не з’явились, заяв, клопотань на час початку судового засідання не надходило, підготовче засідання було відкладено на 03.10.2018 р.

03.09.18 р. у судовому засіданні представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на позов. Клопотання представника відповідача було задоволено та оголошено перерву до 03.10.2018 р.

12.09.18 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№18621/18), в якому відповідач зазначає, що між сторонами справи та Товариством з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» укладено договір про переведення боргу від 28.11.17 р.

Відповідно до цього договору Первісний боржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т») передав Новому боржнику (Товариству з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т») грошове зобов’язання перед Кредитором (Приватним підприємством «ЛІКОМ») у розмірі 54556,82 грн., яке виникло на підставі Договору поставки з відстрочкою платежу №37/15 від 01.05.15 р., а Новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобов’язання.

27.09.18 р. через канцелярію суд отримав клопотання позивача про заміну неналежного відповідача. Заява обґрунтована тим, що 28.11.17 р. між сторонами справи та Товариством з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» укладено договір про переведення боргу, яким відбулась заміна первісного боржника у зобов’язанні, що виникло з договору поставки з відстрочкою платежу №37/15 від 01.05.2015 р., на нового боржника.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.10.18 р. було задоволено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача. Замінено неналежного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» на належного відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т».

16.10.18 р. ухвалою господарського суду Одеської області було повідомлено представників сторін та учасників процесу про те, що наступне судове засідання відбудеться 22.10.18 р.

18.10.18 р. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (вх.№21209/18). Крім того, представником позивача було подано клопотання про долучення до справи доказів направлення позовних матеріалів відповідачеві (вх. №21208/18 від 18.10.18 р.)

22.10.18 р. представники сторін у судове засідання не з’явились. Від відповідача будь-яких клопотань та заяв не надходило.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством «ЛІКОМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» було укладено Договір поставки з відстрочкою платежу №37/15 (далі – Договір). Відповідно до цього Договору (п. 1.1.) Постачальник (позивач) зобов’язується постачати Покупцю (ТОВ «ГОРЯЦ-Т»), а Покупець зобов’язується приймати та оплачувати Товар.

Договір є укладеним на невизначений строк та діє до його припинення за згодою Сторін або на підставах, визначених чинним законодавством (п.8.1. Договору).

З 10.01.17 р. по 06.03.17 р. позивач поставив покупцю товар на суму 83784,40 грн., що підтверджується видатковими накладними Лк-0004427 від 10.01.17 р. на суму 6051,16 грн.; Лк-0020227 від 30.01.17 р. на суму 17106,04 грн.; Лк-0039004 від 20.02.17 р. на суму 25534,45 грн.; Лк-0049445 від 06.03.17 р. на суму 35092,75 грн., а також товарно-транспортними накладними.

Згідно з п.4.1. Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) оплата кожної партії товару (певної накладної) за цим Договором Покупець здійснює шляхом нарахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок Постачальника протягом 30 днів з моменту її отримання.

Станом на 30.07.18 р. покупцем було перераховано 20000,00 грн. за Договором, що підтверджується банківськими виписками Лк-0000107 від 06.03.17 р, Лк-0000123 від 14.03.17 р.

Крім цього, покупцем було повернуто товару на суму 178,80 грн., що підтверджується накладними на повернення Лк-0002411, Лк-0002412 від 07.04.17 р.

22.05.17 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» та Приватним підприємством «ЛІКОМ» було укладено Угоду про залік взаємних зустрічних вимог, згідно з якою Приватне підприємство «ЛІКОМ» зараховує в оплату існуючого боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» суму в розмірі 11488,42 грн. Наявність боргу Приватного підприємства «ЛІКОМ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» підтверджується наданим договором про надання послуг від 01.05.15 р. та актами виконаних робіт №94 від 19.01.17 р., №72 від 16.12.16 р., №94 від 21.03.17 р., № 197 від 28.02.17 р. на загальну суму 11488,42 грн.

Отже, станом на 30.07.18 р. сума в розмірі 55324,14 грн. є несплаченою Покупцем.

Водночас судом встановлено, що між Приватним підприємством «ЛІКОМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» укладено договір про переведення боргу від 28.11.17 р.

Відповідно до цього договору Первісний боржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т») передав Новому боржнику (Товариству з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т») грошове зобов’язання перед Кредитором (Приватним підприємством «ЛІКОМ») у розмірі 54556,82 грн., яке виникло на підставі Договору поставки з відстрочкою платежу №37/15 від 01.05.15 р., а Новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобов’язання.

У зв’язку з цим та на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» було здійснено заміну неналежного відповідача.

Відповідно до п.5 Договору про переведення боргу з моменту вступу в силу цього Договору, Новий боржник приймає на себе зобов’язання та права Первісного боржника за Договором поставки № 37/15 від 01.05.2015 р. Згідно з п.8 цього Договору, Новий боржник підтверджує, що йому була передана уся необхідна інформація (документація), пов’язана з основним договором (Договором поставки з відстрочкою платежу №37/15 від 01.05.15 р.), у тому числі й та, яка стосується спорів та протиріч за основним договором.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Керуючись наведеним вище, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 55324,14 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується пені, то судом зазначається наступне.

Відповідно до п.5.2. договору поставки, кожна зі сторін за кожен день прострочення виконання будь-яких своїх зобов’язань, що виникають з цього договору, сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ч.1 ст.548 ЦК України закріплено, що виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України встановлено, що пеня є одним із різновидів штрафних санкцій, які учасник господарських зобов’язань повинен сплатити за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд було перевірено розрахунок, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 7926,69 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 2314,75 грн.

Розрахунок розміру інфляційних витрат також перевірений судом та є вірним.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме у розмірі стягнення 55324,14 грн. - основного боргу, 7926,69 грн. - пені, 2314,75 грн. - 3% річних, 6860,19 грн. - інфляційних витрат.

Відповідно до ст.ст.123, 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 520, 525, 526, 530, 548, 549-552, 611, 612, 626, 629, 785 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 180, 193, 291 ГК України, ст.ст. 10,18,19,26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст.46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «ЛІКОМ" (03124, м. Київ, провулок Радищева, 3, ідентифікаційний код 30638249) до Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323) задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323) на користь Приватного підприємства «ЛІКОМ» (03124, м. Київ, провулок Радищева, 3, ідентифікаційний код 30638249) 55324,14 грн. - основного боргу, 7926,69 грн. - пені, 2314,75 грн. - 3% річних, 6860,19 грн. - інфляційних витрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323) на користь Приватного підприємства «ЛІКОМ» (03124, м. Київ, провулок Радищева, 3, ідентифікаційний код 30638249) 1762,00 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 29 жовтня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков