ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2018 р. Справа №909/1096/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Хабіб М.І.

Орищин Г.В.

при секретарі Н.Сухій

за участю представників сторін:

від позивача: Міненко В.М.-адвокат, представляє інтереси на підставі довіреності № 101/17 від 28.12.2017;

від відповідача: Біян Б.Р.- уповноважений представник, діє на підставі довіреності № 11/1314-1 від 18.10.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'', м.Івано-Франківськ, № 17/752 від 06.06.2018

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 (суддя Грица Ю.І., м.Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 15.05.2018)

у справі № 909/1096/17

за позовом: Дочірньої компанії ,,Газ України'' Національної акціонерної компанії ,,Нафтогаз України'', м.Київ

до відповідача: Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'', м.Івано-Франківськ,

про: стягнення 1 056 592,75 грн..

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018р. у справі №909/1096/17 (суддя Грица Ю.І.) позов Дочірньої компанії ,,Газ України'' Національної акціонерної компанії ,,Нафтогаз України'' до Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' про стягнення коштів - задоволено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами у справі було укладено договір про реструктуризацію заборгованості №06/10-1054-БО-15 від 14.10.2010.

28.02.2017 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору № №06/10-1054-БО-15, відповідно до умов якої сторонами змінено графік погашення заборгованості та змінено термін дії договору.

Однак, відповідачем належним чином не виконано свої договірні зобов'язання щодо сплати коштів за графіком, з зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість.

Щодо заяви відповідача про зменшення суми пені та штрафу на 80 %, суд першої інстанції зазначив, що підстави для їх зменшення відсутні, оскільки штраф та пеню нараховано на суму основного боргу, яка загалом є значно більшою , ніж загальна сума заявленої до стягнення неустойки.

Не погоджуючись з даним рішення, відповідач подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій останній просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 у справі № 909/1096/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних, пені, а також зменшити розмір пені та штрафу на 80 %, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що через значну несплату населенням, юридичними особами та бюджетними організаціями наданих ДМП ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' послуг, останній несе значні збитки. Масове невиконання судових рішень, відповідно до яких на користь ДМП ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' стягнута заборгованість громадян та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання, ускладнює належне виконання підприємством своїх зобов'язань з оплати енергоносіїв, зокрема, за договором №14/12-114 від 28.05.2012.

Окрім того, суд залишив поза увагою ступінь виконання зобов'язання, а саме, те, що відповідачем було здійснено незначне прострочення погашення заборгованості, порівняно з сумою боргу до звернення позивача з позовом до суду, (загальна сума договору 21 671 117,03 грн., сума невиконаного зобов'язання склала 823 502, 43 грн.), а також період прострочення виконання зобов'язання, фінансовий стан відповідача, матеріальні інтереси обох сторін, що є неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішння даної справи.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі просить взяти до уваги той факт, що відповідач є комунальним підприємством та неприбутковою організацією, юридичною особою публічного права, яка створена органом державної влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, без мети отримання прибутку; не є фактичним споживачем газу, оскільки газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національно творчими спілками і їх регіональними осередками, а стягнення неустойки в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність ДМП ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' та ставить під загрозу проведення опалювального сезону, та як наслідок, залишення установ без опалення.

Також, судом першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, не враховано те, що позивач при розрахунку заявлених до стягнення сум 3 % річних та пені, включає в період прострочення останній день місяця, в якому платіж підлягає виконанню, що призводить до збільшення розміру санкцій.

Судом, на думку апелянта, безпідставно було відмовлено останньому у клопотанні про зменшення суми пені та 7 % штрафу.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 справу №909/1096/17 призначено судді-доповідачу Марку Р.І. та суддям Дубник О.П. та Костів Т.С..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 апеляційну скаргу Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' залишено без руху, та надано строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 24.07.2018 № 34 у зв'язку із перебуванням у відпустці головуючого члена колегії судді Марка Р.І. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 909/1096/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2018 справу №909/1096/17 призначено судді-доповідачу Бойко С.М., суддям Дубник О.П. та Костів Т.С..

Ухвалою суду від 26.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 у справі №909/1096/17 та надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.08.2018 № 487 у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів членів колегії Дубник О.П. та Костів Т.С. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 909/1096/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018 справу №909/1096/17 призначено судді-доповідачу Бойко С.М., суддям Матущаку О.І. та Малех І.Б..

Ухвалою суду від 27.08.2018 справу № 909/1096/17 призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України від 28.09.2018 №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) було опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 08.10.2018) справу №909/1096/17 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Хабіб М.І. та Орищин Г.В..

Ухвалою суду від 10.10.2018 прийнято справу № 909/1096/17 до провадження Західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів головуючого судді Галушко Н.А., суддів Хабіб М.І. та Орищин Н.А., призначено розгляд апеляційної скарги Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' № 17/752 від 06.06.2018 в судовому засіданні 23.10.2018.

Представник відповідача в судове засідання 23.10.2018 з'явився, вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, з підстав, зазначених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

Окрім того, представником апелянта подано заяву в прохальній частині якої просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 та закрити провадження у справі. (№11/1327 від 19.10.2018).

Представник позивача в судовому засіданні 23.10.2018 проти апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у поданому письмовому відзиві на неї. (№ 31/04-2877 від 09.08.2018).

Згідно ч.1 статті 222 ГПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео-та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.10.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

за встановленими судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що між Дочірньою компанією ,,Газ України'' Національної акціонерної компанії ,,Нафтогаз України'' (позивач-кредитор) та Державним міським підприємством ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'' (відповідач- боржник), 28.05.2012 укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-114.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Пунктом 1.1. вищевказаного договору, сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу в розмірі 21 671 117,03 грн., що виник у божника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010 № 06/10-1054-БО-15.

П.2.2 договору сторони визначили, що боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

28.02.2017 сторонами укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного договору. Відповідно до умов додаткової угоди сторонами змінено графік погашення заборгованості, передбачений у п. 2.2 договору, погоджено та викладено його в іншій редакції.

Крім того, додатковою угодою змінено п. 5.1 договору, зокрема, змінено термін дії договору з 30.04.2032 на 31.03.2027. Умовами даної додаткової угоди встановлено, що дана угода діє протягом строку дії договору і є невід'ємною частиною договору №14/12-114 від 28.05.2012. При цьому, пунктом 2 додаткової угоди встановлено, що решта умов договору залишаються незмінними і обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно п. 2.3 договору зобов'язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 цього договору на відповідний місяць .

Причиною виникнення спору між сторонами у даній справі стала прострочена та несплачена відповідачем сума основного боргу згідно договору № 14/12-114 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2017 та додаткової угоди №1 від 28.02.2017, а також нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні втрати та 3 % річних.

В свою чергу відповідач проти позову заперечив, зазначаючи при тому, що позивачем зроблено розрахунок з помилково включеним останнім днем, допустимим для здійснення оплати.

При прийнятті постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Встановивши факт існування між сторонами зобов'язальних відносин щодо реструктуризації боргу на підставі договору від 28.05.2017 за №14/12-114, та додаткової угоди № 1 від 28.02.2018, суд першої інстанції проаналізував умови зазначеного договору та додаткової угоди та надав їм правильної юридичної оцінки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. ст. 179, 193 ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, проаналізувавши проведений позивачем розрахунок станом на 01.11.2017 щодо суми простроченого платежу, що становить 823 502,46 грн., вважає його правильним, рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції в цій частині апелянтом не оскаржується.

Відповідно до п.3.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

Оскільки відповідачем неналежно виконано умови укладеного між сторонами договору, а саме в частині сплати коштів за встановленим графіком, позивачем нараховано пеню -948 11,05 грн., штраф- 66 999,87 грн., інфляційні втрати-56 950,30 грн. та три проценти річних-14 329,07 грн..

Однак, відповідач вважає неправильною суму нарахування 3 % річних та пені, та вважає безпідставним включення в період прострочення останній день місяця , в якому платіж підлягав виконанню.

П.2.2 договору сторони визначили, що боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Згідно з ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи Графіку погашення заборгованості, передбаченого п.2.2 договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-114 від 28.05.2012, викладеного в додатковій угоді № 1 від 28.05.2017, платіж повинен бути здійснений у строк до зазначеної у цьому графіку відповідної календарної дати.

За змістом п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 ,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань'', день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувать та пені. Якщо у договорі виконання горошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день , що передує цьому терміну (в даному прикладі- 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено ,,по 1 серпня 2014 року'' або ,,включно до 1 серпня 2014 , то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає, що сума нарахування пені та 3 % річних, здійснена позивачем є правильної та обґрунтованою. Нарахування зазначених сум здійснено на підстві умов п. 2.2 договору, та Графіка погашення заборгованості.

Твердження апелянта про неправильність такого нарахування не заслуговують на увагу, оскільки останній трактує пунт 2.2 договору на власний розсуд, без законних на те підстав.

В силу статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про стягнення з останнього 56 950,30 грн. інфляційних втрат.

Окрім того, з оскаржуваного рішення та апеляційної скарги вбачається, що відповідач просив суд зменшити нараховану позивачем суму пені та штрафу на 80 % посилаючись на те, що розмір пені надмірно великий.

Пунктом 3.4 договору зазначено, що за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п.2.2 договру, Боржник зобов'язується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Суд першої інстанції підставно зазначив, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сорони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, укладаючи договір сторони добровільно погодили всі істотні його умови.

Згідно ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення пені та штрафу, неправомірно залишив поза увагою ступінь виконання зобов'язання, а саме, те, що відповідачем було здійснено незначне прострочення погашення заборгованості, порівняно з сумою боргу до звернення позивача з позовом до суду, (загальна сума договору 21 671 117,03 грн., сума невиконаного зобов'язання склала 823 502, 43 грн.), фінансовий стан відповідача, матеріальні інтереси обох сторін, а також те, що відповідач є комунальним підприємством та неприбутковою організацією, юридичною особою публічного права, яка створена органом державної влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, без мети отримання прибутку.

Однак колегія суддів не погоджується із такими твердження апелянта, оскільки приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні клопотання, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано зазначив про те, що згідно ч.3 ст.551 ГК Укрїни розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки штраф та пеня нараховані на суму основного боргу, яка є загалом значно більшою, ніж загальна сума заявленої до стягнення неустойки, відтак, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для зменшення пені та штрафу на 80 %.

Також в матеріалах справи міститься подана апелянтом заява № 11/1327 від 19.10.2018 про закриття провадження у справі № 909/1096/17

Дану заяву апелянт обгрунтовує тим, що 31.08.2018 сторони врегулювали заборгованість за спожитий газ, що була причиною звернення з позовом до суду та прийняття рішення господарським судом Івано-Франківської області від 26.04.2018 у справі № 909/1096/17, шляхом укладення договору № 13/18-97 про реструктуризацію заборгованості.

Отже, на думку апелянта, на дату розгляду апеляційної скарги, у даній справі відсутній предмет спору, оскільки сторони врегулювали вищенаведеним договором питання нарахування заборгованості в частині неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та процентів річних, що є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у даній справі.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, зазначені у поданій заяві, оскільки згідно ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішеня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.04.2018р. у справі № 909/1096/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного міського підприємства ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго'', м.Івано-Франківсь без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 29 жовтня 2018 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Хабіб М.І.

суддя Орищин Г.В.