ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1637/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" в особі структурної одиниці ПАТ "Донбасенерго" "Словянська теплова електрична станція", м. Миколаївка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносервіс Промгруп", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 74545,74 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 339-17 від 22.12.2017;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" в особі структурної одиниці ПАТ "Донбасенерго" "Словянська теплова електрична станція", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносервіс Промгруп" про стягнення 74545,74 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 21.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 19.07.2018 об 11:15 год. (суддя Тацій О.В.).

Розпорядженням керівника апарату господарського суду від 18.07.2018, враховуючи закінчення строку відрядження судді Тацій О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 922/1637/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи (заяви) між суддями від 18.07.2018, справу № 922/1637/18 призначено для розгляду судді Аюповій Р.М.

Протокольною ухвалою від 19.07.2018, розгляд підготовчого засідання відкладався на 04.09.2018, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1637/18 до судового розгляду по суті на 17.09.2018 об 11:15 год.

Протокольною ухвалою від 17.09.2018 в судовому засіданні оголошувалась перерва на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України до 16.10.2018 об 11:00 год.

У судовому засіданні 16.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 16.10.2018 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.10.2018 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, 29.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техносервіс Промгруп" (постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Донбасенерго" в особі структурної одиниці ПАТ "Донбасенерго" "Словянська теплова електрична станція" (покупець, позивач), укладено договір № 526 на поставку продукції (далі - договір), відповідно до умов якого TOB "Техносервіс Промгруп" зобов'язалось передати у власність покупця продукцію, а ПАТ "Донбасенерго" - прийняти та оплатити продукцію, клькість, якість, строки поставки та інші характеристики якої зазначені в додатку №1 до договору.

Згідно з п.12.1 договору даний договір набирає чинності в порядку, передбаченому додатком №1 до договору, і діє протягом строку зазначеному в додатку №1 до Договору, а в частині взаємних розрахунків гарантійних зобов'язань постачальника - до повного належного виконання.

Строк дії договору, визначений п. 11 додатку №1 до договору сплинув 30.06.2017. На даний час, в силу п. 12.1 договору, цей договір діє лише в частині взаємних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.2.8. до договору розрахунки здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом готівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку та строки, передбачені у додатку №1 до договору.

Згідно з п.4 додатку №1 до договору, розрахунки з постачальником за даним договором здійснюються покупцем в такому порядку: попередня оплата у розмірі 50% вартості продукції здійснюється після набрання чинності договором на підставі виставленого рахунку, остаточний розрахунок здійснюється на протязі 10 календарних днів з моменту поставки продукції.

Пунктом 6 додатку №1 до договору встановлено строк здійснення поставки: 15 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати.

На підставі виставленого відповідачем рахунку № СФ-000027 від 19.08.2016 позивачем було здійснено 29.09.2016 попередню оплату продукції у розмірі 40000,00 грн. (платіжне доручення №7934 від 29.09.2016 з ПДВ) та 30.09.2016 здійснено попередню оплату у розмірі 34545,74 грн. (платіжне доручення №7985 від 30.09.2016 з ПДВ). Таким чином, позивачем було здійснено попередню оплату продукції за договором від 29.07.2016 в загальному розмірі 74545,74 грн. у т. ч. ПДВ - 12424,29 грн.

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

Таким чином, відповідно до п. 6 додатку №1 до договору, постачальник зобов'язаний був поставити продукцію покупцеві до 16.10.2016.

Відповідно до видаткової накладної від 16.11.2016 відповідачем була здійснена поставка партії продукції покупцю у кількості 8 тн. на суму 55998,80 грн.

При проведенні вхідного контролю поставленої продукції, був отриманий результат, про невідповідність продукції вимогам СОУ-Н УУ 37.508:2007 та сертифікату якості №426.

У відповідності до п. 6.9. договору, покупцем на адресу відповідача був направлений лист про відмову у прийманні продукції (про результати вхідного контролю) за вих. №03-04/1/05165 від 30.11.2016.

12.12.2016 позивачем була отримана відповідь (лист вих. №1212/16-2), відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов'язання замінити продукцію неналежної якості та здійснити подальшу поставку продукції покупцю у повному обсязі до 31.01.2017.

Ні адресу відповідача було направлено, засобом поштового зв'язку, претензію про забезпечення вивезення неякісної продукції з території позивача та поставки продукції у відповідності з умовами договору (вих. № 03-01/03757 від 29.09.2017), відповідь на яку, не була отримана позивачем.

Також на адресу відповідача було направлено повторну претензію про повернення грошових коштів (передплата) у розмірі 74545,74 грн. (вих. №03-01/1/00439 від 25.01.2018 р.), відповідь на яку також не була отримана позивачем.

На даний час відповідач не забезпечив вивезення та заміну неякісної продукції з території позивача та не здійснив подальшу поставку продукції, не повернув суму передоплати в розмірі 74545,74 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду із вимогою про повернення суми передоплати в розмірі 74545,74 грн. за договором від 29.07.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 662, 664 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар" Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві..

В силу положень ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на підставі виставленого відповідачем рахунку № СФ-000027 від 19.08.2016, позивачем було здійснено 29.09.2016 попередню оплату продукції у розмірі 40000,00 грн. (платіжне доручення №7934 від 29.09.2016 з ПДВ) та 30.09.2016 здійснено попередню оплату у розмірі 34545,74 грн. (платіжне доручення №7985 від 30.09.2016 з ПДВ). Таким чином, позивачем було здійснено попередню оплату продукції за договором від 29.07.2016 в загальному розмірі 74545,74 грн. у т. ч. ПДВ - 12424,29 грн., яку, відповідно до п. 6 додатку №1 до договору, постачальник зобов'язаний був поставити покупцеві до 16.10.2016.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до видаткової накладної від 16.11.2016 відповідачем була здійснена поставка партії продукції покупцю у кількості 8 тн. на суму 55998,80 грн.

Натомість, при проведенні вхідного контролю поставленої продукції, був отриманий результат, про невідповідність продукції вимогам СОУ-Н УУ 37.508:2007 та сертифікату якості №426 та, у відповідності до п. 6.9. договору, покупцем на адресу відповідача був направлений лист про відмову у прийманні продукції (про результати вхідного контролю) за вих. №03-04/1/05165 від 30.11.2016.

При укладанні договору від 29.07.2016 сторони у п. п. 6.9-6.11 погодили, що в разі постачання постачальником продукції, невідповідної по якості, кількості, комплектності, номенклатурі, асортименту і іншим характеристикам, передбачених договором - або стандартами, встановлених законодавством (ДСТУ, ГОСТ, ISO і т.д.) покупець відмовляє в прийманні продукції І надає (направляє) в триденний строк постачальнику лист про відмову в прийманні продукції, у якому вказує перелік виявлених недоліків, строк і шлях їх усунення. Лист про відмову в прийманні продукції направляється цінним листом з повідомленням про вручення, покупець на свій розсуд має право вимагати від постачальника замінити продукцію на якісну (комплектну) чи усунення недоліків в продукції, що постачалася. Постачальник отримавши лист покупця про відмову у прийнятті продукції, в разі згоди з даним актом, повинен виконати всі вимоги покупця в строк і в порядку, вказаних в акті. В разі незгоди постачальника з висновками покупця про відмову в прийнятті продукції постачальник має право за погодженням із покупцем залучити незалежну експертну організацію (експерта), яка має право на проведення експертних досліджень та надання експертних засновків, для проведення експертизи дослідження якості продукції, що є предметом договору, та відповідності її встановленим договором вимогам та/або стандартам, встановленим законодавством (ДСТУ, ГОСТ, ISO і т.д.), висновок якої є обов'язковим для сторін.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем (постачальником) не заперечувався факт поставки продукції невідповідної по якості, та на адресу позивача було направлено лист (за вих. №1212/16-2 від 12.12.2016), відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання замінити продукцію неналежної якості та здійснити подальшу поставку продукції покупцю у повному обсязі до 31.01.2017.

У відповідності до п. 9.4. договору, яким визначено, що у випадку порушення постачальником строків постачання або при постачанні неякісної продукції, постачальник повертає покупцю кошти (попередню оплату), з урахуванням індексу інфляції, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про повернення грошових коштів (передплата) у розмірі 74545,74 грн. (вих. №03-01/1/00439 від 25.01.2018 р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Натомість, як встановлено судом, відповідач не забезпечив вивезення та заміну неякісної продукції з території позивача, не здійснив подальшу поставку продукції та не повернув суму передоплати, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду із вимогою про повернення суми передоплати в розмірі 74545,74 грн. за договором від 29.07.2016.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: ОСОБА_1, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_2 України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з поставки продукції за договором поставки від 29.07.2016, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 74545,74 грн., сплачених позивачем в якості передоплати за договором від 29.07.2016, є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, в зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" в особі структурної одиниці ПАТ "Донбасенерго" "Словянська теплова електрична станція" є такими, що підлягають задоволенню у повному обясзі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносервіс Промгруп" (61168, м. Харків, вул. Чернишевського, 97, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-А, ) в особі структурної одиниці Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" "Слов'янська теплова електрична станція" (84180, Донецька обл., Словянський район, м. Миколаївка, вул. Січових Стрільців, 9, ) грошові кошти в розмірі 74545,74 грн., судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказі після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-А, ) в особі структурної одиниці Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" "Слов'янська теплова електрична станція" (84180, Донецька обл., Словянський район, м. Миколаївка, вул. Січових Стрільців, 9, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техносервіс Промгруп" (61168, м. Харків, вул. Чернишевського, 97, ).

Повне рішення складено 26.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1637/18