РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2018Справа № 910/9284/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Ельворті" (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА ЧИКАЛЕНКА, будинок 1; )

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГОСПІТАЛЬНА, будинок 12-Г; ) філія - Кіровоградське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (Код ЄДРПОУ ВП: 09323408; Місцезнаходження ВП: 25006, Кіровоградська обл., місто Кіровоград, Ленінський район, ВУЛ. ДЕКАБРИСТІВ, будинок 9)

про стягнення 1 575 000,00 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Гуміліна Т.І. - довіреність №381/385 від 04.11.2016 року;

від відповідача: Скляров Д.М. - довіреність №19/3-02/6 від 11.01.2018 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Ельворті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", філія - Кіровоградське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення 1 575 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірне списання ПАТ "Державний ощадний банк України" з рахунку позивача нараховану банком згідно п.7.2.6 Договору кредитної лінії № 1 від 13.10.2015 року в редакції Додаткового договору № 1 від 12.05.2017 року неустойку в сумі 1575000,00 грн., з сум попередньо перерахованих позивачем для погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого товариству завдано матеріальну шкоду у відповідному розмірі.

З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1 575 000,00 грн. - відшкодування завданого матеріального збитку безпідставним списанням коштів з рахунку, 23 625,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18.09.2018 року.

17.09.2018 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

18.09.2018 року через канцелярію суду представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою 18.09.2018 року підготовче провадження у справі №910/9284/18 закрито, розгляд справи по суті призначено на 03.10.2018 року.

В судовому засіданні 03.10.2018 року представник позивача позовні вимог підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 03.10.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - відповідач, Банк, АТ «Ощадбанк») та Публічним акціонерним товариством «По виробництву сільськогосподарської техніки «Червона зірка» (в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Ельворті»; далі по тексту - позивач, позичальник) укладено Договір кредитної лінії №1 (далі по тексту - Кредитний договір), за умовою якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк зобов'язується надати на умовах цього Договору, а Позичальник зобов'язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки. Кредит, та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше « 11» травня 2018 року (п.2.2. Кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 12.05.2017 року).

Згідно з п. 2.3. Кредитного договору (в редакції додаткового договору №1 від 12.05.2017 року) сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 45 000 000,00 (сорок п'ять мільйонів) гривень.

Пунктом 5.3.7. Кредитного договору передбачено, що починаючи з 01 числа другого календарного місяця від дати укладення цього Договору забезпечити надходження грошових коштів на поточні рахунки, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», в обсязі пропорційному розміру Кредиту, наданого Позичальнику Банком, в сукупному розмірі кредитів, наданих Позичальнику всіма банками-кредиторами, виходячи з даних щоквартальних довідок всіх обслуговуючих банків Позичальника.

В подальшому до пункт 5.3.7. Кредитного договору викладено в новій редакції, зокрема відповідно до п.5.3.7. Кредитного договору (в редакції додаткового договору №1 від 12.05.2017 року) починаючи з 01.07.2017 року підтримувати щоквартальні загальні грошові надходження на рахунки, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», в обсязі, пропорційному частці фактичної заборгованості Позичальника за Кредитним договором в загальній сумі фактичної заборгованості Позичальника перед всіма банківськими установами України на перший банківський день звітного кварталу, але у будь-якому разі забезпечити мінімальний обсяг надходжень грошових коштів на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» в розмірі не менше 5% загальних надходжень на всі поточні рахунки Позичальника виходячи з даних щоквартальних довідок обслуговуючих його банків. При цьому допускається відхилення не більше 5 процентних пунктів від визначеного за наведеним в цьому пункті розрахунком обсягу загальних грошових надходжень на рахунки, відкриті в установах АТ «Ощадбанк» (за виключенням вимог щодо забезпечення мінімального обсягу надходжень грошових коштів на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк»).

В позовній заяві позивач зазначив, що з метою повернення отриманих по кредиту коштів ПАТ "Ельворті" 07.05.2018р. перерахувало на рахунок АТ "Ощадбанк" 19 980 243,27 грн., однак відповідач, посилаючись на п. 2.9.1 Кредитного договору, спрямував 1 575 000,00 грн. на погашення безпідставно нарахованої ним неустойки, а решту 18 405 243,27 грн. повернув на рахунок позивача, пославшись на неотримання повідомлення про дострокове погашення кредиту.

Зокрема, згідно листів відповідача від 27.12.2017р. №109.10-15/52344/201710/ВИХ, від 02.01.2018р. №109.10-15/340/2018-10/ВИХ, від 19.04.2018р. №109.10-15/36663/2018-10/ВИХ нарахована та списана неустойка в розмірі 1 575 000,00 грн. складається з:

- 225 000,00 грн. - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за відсутність надходжень на поточні рахунки Банку за 3 квартал 2017р.;

- 225 000,00 грн. - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за відсутність операцій купівлі/продажу іноземної валюти за період з 01.07.2017р. по 30.09.2017р.;

- 225 000,00 грн. та 225 00,00 грн. (разом 450 000,00 грн.) - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за укладення кожного з двох кредитних договорів без дозволу АТ "Ощадбанк";

- 225 00,00 грн. - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за відсутність надходжень на поточні рахунки Банку за 4 квартал 2017р.;

- 225 000,00 грн. - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за відсутність операцій купівлі/продажу іноземної валюти за період з 01.10.2017 р. по 31.12.2017 р.;

- 225 000,00 грн. - неустойка в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування за невиконання проведення щоквартально через АТ "Ощадбанк" операцій купівлі/продажу іноземної валюти в обсязі не менше 10% від валютної виручки, отриманої за період з 01.01.2018р. по 31.03.2018р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неправомірне списання ПАТ "Державний ощадний банк України" з рахунку позивача нараховану банком згідно п.7.2.6 Договору кредитної лінії №1 від 13.10.2015 року в редакції Додаткового договору №1 від 12.05.2017 року неустойку в сумі 1575000,00 грн., з сум попередньо перерахованих позивачем для погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого позивачу завдано матеріальну шкоду у відповідному розмірі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за статтею 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача 1 575 000,00 грн. відшкодування завданого матеріального збитку безпідставним списанням коштів з рахунку позивача за кредитним договором.

12.05.2017 року до Договору кредитної лінії № 1 від 13.10.2015 року укладено Додатковий договір, у відповідності з яким сума максимального ліміту збільшена до 45 000 000,00 грн., а строк погашення встановлений не пізніше 11 травня 2018 року, при цьому п. 2.3.3. Додаткового договору передбачено графік поступового зменшення ліміту кредитування.

Пунктом 5.3.7. Додаткового договору визначено зобов'язання позивача щодо підтримки щоквартальних загальних грошових надходжень на рахунки, відкриті в установах АТ «Ощадбанк» в обсязі, пропорційному частці фактичної заборгованості за кредитним договором в загальній сумі фактичної заборгованості перед всіма банківськими установами України на перший банківський день звітного кварталу, але у будь-якому разі забезпечити мінімальний обсяг надходжень грошових коштів на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» в розмірі не менше 5% загальних надходжень на всі поточні рахунки Позичальника виходячи з даних щоквартальних довідок обслуговуючих його банків. При цьому допускається відхилення не більше 5 процентних пунктів від визначеного за наведеним в цьому пункті розрахунком обсягу загальних грошових надходжень на рахунки, відкриті в установах АТ «Ощадбанк» (за виключенням вимог щодо забезпечення мінімального обсягу надходжень грошових коштів на поточні рахунки в АТ,. «Ощадбанк»), та відповідно до п. 5.3.17. зобов'язання проведення щоквартально через АТ «Ощадбанк» операцій купівлі/продажу іноземної валюти в обсязі не менше 10% від валютної виручки, отриманої Позичальником за відповідний період виходячи з даних щоквартальних довідок обслуговуючих його банків (в т.ч. щодо надходження грошових коштів на рах. 2603). При цьому допускається відхилення не більше 5 процентних пунктів від визначеного за наведеним в цьому пункті розрахунком обсягу операцій купівлі/продажу іноземної валюти, починаючи з 01.07.2017 року.

За невиконання умов кредитного договору та додаткового договору сторони погодили настання відповідальності, передбаченої п. 7.2.6 Договору.

Таким чином, між сторонами досягнуто всі домовленості щодо умов виконання кредитного договору та підстави настання відповідальності за їх невиконання.

21.08.2017 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням №59/2 стосовно зниження відсоткової ставки та подовження терміну кредитування на 12 місяців. Банк відмовив в розгляді даного питання на підставі неодноразового порушення клієнтом умов договору: переводу надходжень загальної та валютної виручки, а також отримання кредитів без дозволу Банку, про що позивачу направлено листа №109.10-15/32407/2017-10/ВИХ від 26.10.2017р. Разом з відмовою було надіслано листа №109.10-15/32412/2017-10/ВИХ від 26.10.2017р. про підвищення відсоткової ставки за невиконання умов договору щодо забезпечення мінімального обсягу надходжень грошових коштів на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк».

14.11.2017 року Банком надіслано позивачу пропозицію стосовно зменшення розміру штрафних санкцій за невиконання умов договору з 0,5% до 0,05%; подовження терміну кредитування на 12 місяців та зниження відсоткової ставки. Відповідь позивача на дану пропозицію Банком не отримано.

Однак, позивач без дозволу відповідача, в порушення умов кредитного договору (пункт 5.3.8), уклав кредитні договори №55117К10 від 04.08.2017р. та №55117К17 від 12.10.2017р. з АТ «Укрексімбанк», що підтверджується довідкою № 055-195/2129 від 15.12.2017р.

Пунктом. 5.3.8. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний не укладати будь-які інші кредитні договори чи договори позики, договори фінансової допомоги (їх різновиди) та не надавати/не випускати гарантії та/або поруки або інші договори, що встановлюють зобов'язання для Позичальника з повернення грошових коштів, та не проводити емісію цінних паперів без попереднього письмового узгодження з Банком.

Таким чином, враховуючи порушення позивачем умов кредитного договору, відповідачем 27.12.2017 року правомірно нараховано штрафні санкції відповідно до п.7.2.6. Кредитного договору про що повідомлено позивача листом №109.10-15/52344/2017-10/ВИХ від 27.12.2017р. В листі зазначено розмір та підстави нарахованих штрафних санкцій, а саме: неустойка в розмірі 0,5% (225 000,00 грн.) за відсутність надходжень на поточні рахунки в Банку за III квартал 2017 року; неустойку в розмірі 0,5% (225 000,00 грн.) за відсутність операції купівлі/продажу іноземної валюти за період з 01.07.2017р. по 30.09.2017р.; неустойку в розмірі 0,5% за укладення двох кредитних договорів без дозволу Банку (450 000,00 грн.).

02.01.2018 року відповідачем нараховано наступні штрафні санкції та повідомлено клієнта (позивача) листом №109.10-15/340/2018-10/ВИХ від 02.01.2018р. про підстави їх нарахування, а саме: неустойка в розмірі 0,5% (225 000,00 грн.) за відсутність надходжень на поточні рахунки в Банку за IV квартал 2017 року, неустойку в розмірі 0,5% (225 000,00 грн.) за відсутність операції купівлі/продажу іноземної валюти за період з 01.10.2017р. по 31.12.2017р.

16.01.2018 року позивач звернувся з клопотанням №16/374 щодо перегляду діючих умов кредитування з наступними параметрами: подовження терміну користування до 20.12.2018р., встановлення процентної ставки в розмірі 20,5% річних. Банком прийнято рішення щодо прийнятність запропонованих вищезазначених змін, про що 01.02.2018р. до ПАТ «Ельворті» було надіслано листа №109.10-15/10104/2018-10/ВИХ зі згодою, однак позивач відмовився укласти угоду.

Наступні клопотання Позивача про внесення змін до кредитного договору надійшли на адресу відповідача 13.02.2018 року та 15.02.2018 року. Банком було прийнято рішення від 20.02.2018 року, про відтермінування сплати штрафних санкцій до 01.04.2018р., про що ПАТ «Ельворті» повідомлено листом №109.10-15/21542/2018-10/ВИХ від 05.03.2018р. Однак, позивач відмовився від підписання даних договорів.

05.04.2018 року відповідачем позивачу надіслано лист №109.10-15/32217/2018-10/ВИХ з пропозицією продовжити співпрацю, знизити ставку до 18% річних та підписати зміни умов кредитування з умовою подальшої відміни штрафних санкцій. Однак позивачем проігноровано дану пропозицію.

19.04.2018 року відповідачем нараховано відповідачу штрафні санкції про що повідомлено останнього листом №109.10-15/36663/2018-10/ВИХ від 19.04.2018р. про їх нарахування, а саме: неустойка в розмірі 0,5% (225 000,00 грн.).

Таким чином, відповідачем загалом нараховано 1 575 000,00 грн. неустойки по кредитному договору за невиконання клієнтом (позивачем) зобов'язань.

23.04.2018 року позивача проінформовано листом №109.10-15/37218/2018-10/ВИХ про черговість списання коштів за кредитним договором, яка передбачена п. 2.9.1 кредитного договору, в разі надходження коштів на рахунок, проінформували про загальну суму нарахованих штрафних санкцій та запропонували ініціацію процедури внесення змін до договору по подовженню дії, зменшення ставки та можливості скасування штрафних санкцій. Позивач проігнорував пропозицію Банку.

07.05.2018 року позивач перерахував кошти на погашення кредиту, але при надходженні коштів в сумі 19 980 243,27 грн. на погашення заборгованості по кредиту, кошти були спрямовані на погашення неустойки в сумі 1 575 000,00 грн., відповідно до п. 2.8 та 5.2.2 Кредитного договору. Залишок коштів в сумі 18 405 243,27 грн. повернуто на поточний рахунок №4438 в АТ «Ощадбанк» згідно п. 3.2. Кредитного договору, яким передбачено обов'язок Позивача надіслати письмове повідомлення Банку не пізніше ніж за три дні банківські дні до дострокового погашення кредиту. Відповідач повідомив про вищезазначений факт ПАТ «Ельворті» листом №109.10-15/42319/2018-10/ВИХ від 07.05.2018р., що є порушення п.3.2. Кредитного договору.

11.05.2018 року позивач здійснив повне погашення кредиту і на той період жодних претензій до Банку не заявляв.

В своїй позовній заяві Позивач фактично визнав, що він порушив зобов'язання по Кредитному договору, а тому відповідач мав право застосувати нарахування штрафних санкції.

Крім того пунктом 7.2.6 Кредитного договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій відбувається в розмірі від суми максимального ліміту, який відповідно складає 45 000 000, грн.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Отже, з врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що відповідач правомірно застосував штрафні санкції до позивача згідно умов Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 255, 256 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.10.2018 року.