РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2018Справа № 910/7308/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Компанії QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) (1, Костакіс Пантелідес Авеню, Споруда Колокасідес, 1010, Нікосія, Кіпр)

до 1. Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інституцька, буд. 9)

2. Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива"

(03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9)

третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17)

про розірвання кредитного договору

за участю представників

від позивача: Чугунов М.В.

від відповідача-1: Пететятько С.М.

від відповідача-2: Назаренко С.М.

від третьої особи: Кузьмік Д.В.

В судовому засіданні 24.10.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Національного банку України (надалі- відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (надалі-відповідач-2) про розірвання кредитного договору №12/09/15 від 13.05.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на факт істотної зміни обставин, якими відповідачі керувались на момент укладення Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.14 р., зокрема, введення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та можливої подальшої ліквідації останнього, з урахуванням чого, на думку позивача, наявність такого Кредитного договору за умов зміни його істотних умов (ведення тимчасової адміністрації та подальша процедура ліквідації) вплине на оціночну вартість маси банку, затвердженої Фондом та буде меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що призведе до настання значних збитків для позивача та позбавить можливості скористатись правом, передбаченим ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства". Тобто, за твердженнями позивача існують підстави для розірвання спірного договору на підставі ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 (суддя Селівон А.М.) позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/7308/16 та призначено до розгляду на 18.05.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 та 15.06.2016 розгляд справи відкладено на 15.06.2016 та 20.07.2016 відповідно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 відкладено розгляд справи № 910/7308/16 на 19.01.2017. Цією ж ухвалою Господарський суд міста Києва звернувся до Центрального органу Республіки Кіпр з судовим дорученням про вручення компанії QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) ухвали Господарського суд міста Києва від 20.07.2016. Провадження у справі № 910/7308/16 зупинено на час виконання судового доручення про вручення судового документу.

19.01.2017 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 суд поновив провадження у справі № 910/7308/16, призначив її до розгляду на 30.03.2017 та ухвалив направити копію даної ухвали позивачу в порядку, передбаченому статтею 10 Конвенції про вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року, а саме: безпосередньо поштою на адресу - Kostakis Pantelides Avenue, 1 KOLOKASIDES BUILDING, 1010, Nicosia Cyprus.

Судове засідання, призначене на 30.03.3017, не відбулось у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Селівона А.М.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України на підставі Розпорядження керівника апарату суду № 05-23/1259 від 30.03.2017 справу № 910/7308/16 направлено на повторний автоматичний розподіл та передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 суддя Пукшин Л.Г. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду на 26.04.2017.

25.04.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача про призначення судової фінансово-економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.04.2017 призначено у справі №910/7308/16 судову фінансово-економічну експертизу та проведення судової фінансово-економічної експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

09.06.2017 загальним відділом діловодства Господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.06.2017 поновлено провадження у справі № 910/7308/16, задоволено клопотання судового експерта Лисенка А.М. про надання додаткових документів та зупинено провадження у справі № 910/7308/16.

15.06.2017 на адресу Господарського суду м. Києва надійшов лист директора Дніпропетровського НДІ судових експертиз Порошина Д.Ю., в якому останній просить погодити строк проведення експертизи понад 90 календарних днів.

Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 19.06.2017, суд вирішив поновити провадження у справі № 910/7308/16, задовольнити клопотання судового директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Порошина Д.Ю., погодити термін проведення експертизи у термін понад 90 календарних днів та зупинити провадження у справі № 910/7308/16.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.08.2017 поновлено провадження у справі № 910/7308/16, задоволено клопотання судового експерта та зобов'язано відповідача-1 Національний банк України та відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" надати Господарському суду міста Києва у строк до 21.08.2017 року додаткові документи.

04.10.2017 загальним відділом діловодства Господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Лисенко А.М. про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.10.2017 поновлено провадження у справі № 910/7308/16, задоволено клопотання судового експерта Лисенка А.М. та зобов'язано відповідача-1 та відповідача-2 надати Господарському суду міста Києва у строк до 30.10.2017 року файл А7 та файл С5 статистичної звітності станом на 13.05.2014. та станом 23.06.2015р., зупинено провадження у справі № 910/7308/16.

Листом від 07.11.2017 Господарський суду м. Києва направив на адресу Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз документи від ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" № 941/1 від 29.10.17р. з додатками та письмові пояснення Національного банку України №12-007/74094 від 31.10.17.

11.06.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/7308/16 разом з висновком експерта № 2175/2176-17 від 21.05.17.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.06.2018 поновлено провадження у справі №910/7308/16, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 18.07.2018.

17.07.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли клопотання позивача та відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

18.07.2018 у судовому засідання відповідач-1 надав суду письмові пояснення, з яких вбачається, що висновком експерта не встановлено нових обставин та не виявлено нових фактів, які можуть вплинути на розгляд справи по суті. Крім того, відповідача-1 вважає, що рішення Національного банку про віднесення до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідації відповідача-2 є заходом впливу до банківської установи та формою адміністративного регулювання діяльності банків.

Також, відповідача-1 вважає, що позивач має довести, яким чином його право на участь ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" порушене з урахуванням того, що сторонами кредитного договору є Національний банк України, який є дійсним та обов'язковим до виконання. Проте, відповідач-1 стверджує, що позивач не довів, якими своїми діями чи бездіяльністю відповідач-2 порушив права позивача як акціонера.

У судовому засіданні 18.07.2018 за клопотанням позивача та відповідача-2 відкладено підготовче засідання на 01.08.2018.

01.08.2018 у судовому засіданні суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, задовольнив клопотання представника відповідача-1 та відклав підготовче засідання на 05.09.2018, встановив строк відповідачам для подання додаткових документів у справі, відклав клопотання про залишення без розгляду позовної заяви до наступного судового засідання.

13.08.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення відповідача-1, в яких останній зазначає, що висновок експерта у даній справі не є належним доказом в розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки не встановлює обставини, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідача-1 стверджує, що наслідком визнання банку неплатоспроможним було також неправомірне здійснення останнім операцій з видачі готівки з каси та відображення їх в бухгалтерському обліку.

У судовому засіданні 05.09.2018 представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 та письмові докази для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 суд задовольнив клопотання позивача, залучив до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та відклав підготовче засідання на 19.09.2018.

У судовому засіданні 19.09.2018 представник позивача подав письмове клопотання про призначення судової експертизи, яке просив задовольнити.

У судовому засіданні, призначеному на 19.10.2018, суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотання позивача та відкласти розгляд справи на 03.10.2018.

У судовому засіданні 03.10.2018 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 24.10.2018.

12.10.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли письмові пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких останній зазначає, що КВІККОМ ЛІМІТЕД не являється стороною кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, а тому посилання останнього на ст. 652 Цивільного кодексу України не можуть братися до уваги, оскільки виключно сторона договору має право на його розірвання, зміну або припинення у судовому порядку.

У судове засідання, призначене на 24.10.2018, з'явились представники сторін та третьої особи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представники відповідачів та третьої особи проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

13 травня 2014 року між Національним банком України (надалі - кредитор, відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (надалі - позичальник, відповідач-2) був укладений кредитний договір №12/09/5 (надалі - договір), з подальшими змінами, які були оформленні додатковими договорами до кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1. договору кредитор надає позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 13.05.2014 року по 30.12.2016 року включно шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 №12/09.

04 червня 2014 року підписавши Додатковий договір №2 сторони внесли зміни до кредитного договору, а саме, в частині повернення кредиту до 30.12.2016.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що цей кредитний договір може бути розірваний за згодою сторін або у судовому порядку, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами цього кредитного договору.

23 червня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 р. № 121 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", згідно з яким з 24.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", , МФО 380054, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 7/9, 03150.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 167 від 10 вересня 2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до 23 жовтня 2015 включно.

В подальшому, керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 12, статтями 35-38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 193 від 23.10.2015 p., відповідно до якого продовжено визначені Законом повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" в частині забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачені, зокрема, статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Звертаючись з даним позовом до суду позивач обґрунтовує необхідність розірвання кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014, на підставі якого НБУ надав для підтримки ліквідності ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" стабілізаційний кредит у розмірі 2 000 000 000,00 грн., у зв'язку з істотною зміною обставин, якими відповідачі керувались на момент укладення кредитного договору, а саме, введення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та можливої подальшої ліквідації останнього.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 13 травня 2014 року за наслідками розгляду звернення ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та з метою недопущення погіршення стану ліквідності останнього, Правлінням Національного Банку України було постановлено надати відповідачу-2 додаткові кошти в розмірі 2 млрд. грн. на строк до 30 грудня 2016 року за відсотковою ставкою на рівні подвійної облікової ставки НБУ, яка не підлягає коригуванню, шляхом збільшення ліміту за кредитною лінією відповідно до кредитного договору №12/09 від 16.02.2009 (Постанова «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" № 281/БТ від 13.05.2014).

Цією ж датою між відповідачами було укладено кредитний договір № 12/09/5 від 13.05.2014, на підставі якого Національний Банк України надав ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. зі строком повернення до 30.12.2016 року.

За приписами статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги кредитний договір №12/09/5 від 13.05.2014 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у сторін договору взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Приписами ст.ст. 651, 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами першою та другою статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, чинне законодавство України пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Як вже було встановлено судом, позивач посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме, на введення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА".

Так, у позовній заяві позивач стверджує, що ні він, ні відповідачі не вбачали та не могли передбачити на майбутнє визнання ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" неплатоспроможним, тобто, в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

У відповідності до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотання позивача, для встановлення всіх обставин справи та з метою їх подальшої юридичної оцінки, судом було призначено судово-економічну експертизу, за наслідками проведення якої Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було встановлено, що на дату підписання кредитного договору 13.05.2014 ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" було платоспроможним, про що свідчать наступні показники:

- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 50,38% дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20%, що є ознакою платоспроможності;

- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 46,96% дотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою платоспроможності;

- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 61,39 % дотримано банком, нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60%, що є ознакою платоспроможності.

Крім того, за результатами проведеного експертного дослідження підтверджується також платоспроможність відповідача-2 на дату ведення тимчасової адміністрації 23.06.2015, що характеризується наступними показниками:

- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 24,48%, дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20 %, що є ознакою платоспроможності;

- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 59,93% дотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою платоспроможності;

- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 99,54 % дотримано банком нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60 %, що є ознакою платоспроможності.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Із матеріалів висновку вбачається, що він обґрунтований, містить докладний опис проведених досліджень, чіткі висновки з поставлених перед експертами питань, містить підпис судового експерта про його попередження щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від надання висновку за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи учасниками справи не наведено, судом не встановлено.

Відтак, наданий Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз висновок №2175/2176-17 від 21.05.2018 є належним та допустимим в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказом у справі.

Отже, згідно даних експертного дослідження, станом на момент підписання сторонами кредитного договору банк був платоспроможним.

При цьому судом прийнято до уваги, що укладенню даного договору передувало звернення ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" з клопотання до Національного банку України про отримання кредиту для збереження ліквідності, за результатами чого було прийнято відповідну постанову №281/БТ від 13.05.2014.

Слід зазначити, що прийняття Національним банком рішення про підтримання ліквідності банку через відповідні інструменти рефінансування, зокрема, через такий інструмент, як видача кредитів рефінансування для регулювання ліквідності банків є показником неможливості підтримання банком своєї ліквідності із застосуванням інших інструментів і Національний банк виконує функцію кредитора останньої інстанції.

Отже, отримання кредиту рефінансування є одним із показників нестабільності банківської установи.

Таким чином, до моменту та в момент укладення оскаржуваного договору позичальник знав, передбачав та усвідомлював можливість зміни обставин, в тому числі можливу неплатоспроможність банку, на яку тепер посилається позивач.

Крім того, необхідною умовою для розірвання договору є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Позивач стверджує, що жодним чином не міг вплинути на усунення істотних обставин, що настали у зв'язку із віднесенням ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію відповідача-2, проте, прийняття Національним банком рішень про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, є заходом впливу до банківської установи та є формою адміністративного регулювання діяльності банків, а рефінансування банків є індикативним регулюванням банківської діяльності.

Так, прийняття рішення про віднесення банку до категорії проблемних та до категорії неплатоспроможних є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку.

Національний банк відповідно до законодавства наділений виключними повноваженнями самостійно визначати, зокрема, адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме Національний банк України як суб'єкт владних повноважень наділений правом та має об'єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку.

Отже, Національний банк України приймає рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних в залежності від ситуації, що склалася в діяльності банку.

За доводами відповідачів, що підтверджується матеріалами справи, підставою віднесення ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних згідно Постанови Правління НБУ №408 від 23.06.2015 було не лише погіршення фінансового стану банку, а й порушення вимог законодавства в сфері готівкового обігу, що створювало загрозу інтересам вкладників та іншим кредиторам банку.

Таким чином, підставою для застосування Національним банком заходу впливу - віднесення банку до категорії неплатоспроможних стало наслідком вчинення відповідачем-2 порушень банківського законодавства, від чого останній міг утриматися.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, насамперед, повинно бути доведено факт наявності передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги умови кредитного договору та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх вищезгаданих умов, що передбачені ст. 652 ЦК України, та які є необхідними для розірвання даного кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, а саме у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні цього договору.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що сторонами спірного договору №12/09/5 від 13.05.2014 є Національний банк України та Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", тоді як з позовною заявою про розірвання даного договору звернулася Компанія QUICKCOM LIMITED, що не є стороною укладеного договору.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз'яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно розірвання кредитного договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на Компанію QUICKCOM LIMITED як позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу внаслідок існування укладеного між відповідачами кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, який за твердженням останнього вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку та призведе до настання значних збитків для позивача, як акціонера банку.

Таким чином, проаналізувавши викладені позивачем доводи, суд не встановив серед них таких, які б належним чином підтверджували порушення його права внаслідок існування кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, а також можливість його поновлення шляхом задоволення позову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для розірвання кредитного договору внаслідок істотної зміни обставин, як і не надано в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують порушення його прав чи законних інтересів відповідачами на момент звернення з позовом до суду, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача визнаються такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.10.2018

Суддя Пукшин Л.Г.