РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2018Справа № 910/11477/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал і К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ройланс-Україна" правонаступник ТОВ "Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс Україна" про визнання договору оренди нежилого приміщення дійсним, за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір оренди нежитлового приміщення №07/05/18 від 07.05.2018 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна він дізнався про зміну власника нежилого приміщення, яке він орендує на підставі договору оренди нежитлового приміщення №07/05/18 від 07.05.2018 року, у зв'язку з чим він просить суд визнати дійсним вказаний договір оренди.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2018 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 08.10.2018 року.

Позивачем разом з позовною заявою через канцелярію суду надано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2018 року позивачеві відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

24.10.2018 року представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався, відзив на позов не надав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал і Ко» (орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення №07/05/18 (далі - договір), згідно умов якого (п. 1.1 договору) орендодавець зобов'язується надати орендарю у тимчасове платне користування частину приміщень нежилого будинку літ. А, що розташована в АДРЕСА_1, відповідно до п.1.3 договору (далі за текстом «Приміщення»).

Відповідно до п. 3.2. договору термін дії договору встановлено до 07 квітня 2021 року. Якщо, по закінченню терміну договору, жодна із сторін протягом місяця письмово не заявить про його розірвання, то дія договору автоматично продовжується на той самий термін, тобто на 2 роки 11 місяців.

Як вбачається з акту прийому-передачі від 07 травня 2018 року, ОСОБА_1 передав, а позивач прийняв нежилий будинок літ. А, загальною площею 3802,3 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1. При цьому у вказаному акті прийому-передачі від 07 травня 2018 року значиться, що приміщення будівлі придатне до експлуатації, але необхідно провести наступні ремонтні роботи: ремонт покрівлі, ремонт стелі, укріплення фундаменту, ремонт тріщин на внутрішніх та зовнішніх стінах.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер: 133244670 станом на 04.08.2018, власником об'єкту оренди за вищевказаним договором оренди нерухомого майна є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РОЙЛАНС-УКРАЇНА" (відповідач).

Згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника. При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, як зазначалося вище, договір оренди нежитлового приміщення №07/05/18 від 07.05.2018 року діє до 07 квітня 2021 року.

Позивачем не доведено жодними доказами, що його права, в частині чинності вказаного договору не визнаються або оспорюються відповідачем.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не порушено відповідачем, тому в позові про визнання дійсним договору оренди нежитлового приміщення №07/05/18 від 07.05.2018 року слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 29.10.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна