СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. Справа № 922/1464/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

представників позивача - Смородського О.Г. (договір про надання правової допомоги(витяг) № б/н від 27.07.2018); Саратова І.В. (довіреність № б/н від 12.07.2018)

представника відповідача - Капинос А.Д. (довіреність № 32-20-0.14,1-91/62-18 від 22.08.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саратової Лідії Михайлівни (вх. № 78 Х/3 від 10.10.2018) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі № 922/1464/18 (суддя Смірнова О.В., повний текст рішення складено 19.07.2018)

за позовом Фізичної особи-підприємця Саратової Лідії Михайлівни, с. Аполлонівка, Харківська область

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

про визнання договору поновленим, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року до Господарського суду Харківської області із позовом звернулась Фізична особа-підприємець Саратова Лідія Михайлівна, в якому просила суд зобов'язати відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області визнати поновленим договір від 24 травня 2007 року оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0208, площею 15 га, укладеного між ФОП Саратовою Л.М. та Сахновщинською районною державною адміністрацією, на той самий строк на тих самих умовах та надати підписану додаткову угоду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ФОП Саратова Л.М. зазначає, що нею було здійснено усі дії, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» щодо належного виконання обов'язків орендаря за договором оренди земельної ділянки від 24 травня 2007 року, а саме повідомлено орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк та надано усі необхідні документи для цього. Після закінчення строку дії Договору вона продовжує користуватись земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення, за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача про поновлення договору в місячний термін. Таким чином, на думку позивача, в силу положень статті 33 Закону України «Про оренду землі», Договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені безпосередньо Договором.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 по справі № 922/1464/18 відмовлено у задоволенні позову про зобов'язання відповідача визнати поновленим договір від 24 травня 2007 року оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0208, площею 15 га, укладеного між ФО-П Саратовою Л.М. та Сахновщинською районною державною адміністрацією, на той самий строк на тих самих умовах та надати підписану додаткову угоду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- позивачем пропущено встановлений у договорі строк щодо повідомлення відповідача про намір продовжити термін його дії;

- відповідач в передбачений законом строк повідомив орендаря про наявність заперечень стосовно поновлення строку дії Договору, надіславши лист-повідомлення стосовно відмови у поновленні договору оренди земельних ділянок у зв'язку з закінченням терміну його дії та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності;

- позивач був обізнаний про заперечення відповідача стосовно продовження строку дії Договору та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності після закінчення строку дії Договору.

Позивач із даним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо обізнаності орендаря стосовно відмови у поновленні договору оренди землі, оскільки лист-повідомлення про відмову у поновленні договору оренди позивач не отримував, жодних доказів про відправку цього листа та його отримання позивачем відповідач до матеріалів справи не надав. Скаржник вважає, що наданий відповідачем журнал відправленої кореспонденції не може свідчити про реальне отримання позивачем листа-повідомлення стосовно відмови у поновленні договору оренди землі та жодним чином не може бути доказом обізнаності позивача про заперечення стосовно продовження строку дії Договору та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності після закінчення строку дії Договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саратової Лідії Михайлівни на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі № 922/1464/18 залишено без руху, враховуючи, що скаржником сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж встановлено законом, та не надано суду належних доказів надсилання копії апеляційної скарги відповідачу.

17.08.2018 до Харківського апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Саратової Л.М. надійшло клопотання про усунення недоліків (вх.№6448), до якого додано докази надсилання копії апеляційної скарги листом з описом вкладення відповідачу, докази доплати судового збору у розмірі 881,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Саратової Лідії Михайлівни на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі № 922/1464/18; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 04.10.2018 о 14:30 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 104; відповідачу встановлено строк до 04.09.2018 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику; встановлено учасникам справи строк до 04.09.2018 для подання заяв, клопотань, тощо.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків надало відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6884 від 04.09.2018), в якому вважає, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним, ухваленим у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права і фактичними обставинами справи, з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі, а тому правові підстави для його скасування відсутні. Відповідач наголошує, що надіслана позивачу мотивована відмова Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у поновленні договору землі із ФОП Саратовою Л.М., що викладена у листах від 06.03.2017, від 14.06.2017 та від 29.09.2017 повністю відповідає вимогам статті 19 Конституції України, а також приписам статті 33 Закону України «Про оренду землі», статтям 84, 116, 122 Земельного кодексу України та статті 319 Цивільного кодексу України. Також відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що з позовної заяви є незрозумілим, яку саме правову конструкцію було обрано позивачем, або за частинами 1-5, або за частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», як на підставу поновлення спірного договору оренди землі, і тому незрозуміло, яке саме право позивача було порушене: чи переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, чи право на поновлення дії договору у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі. Крім того, позивачем не було долучено до позовної заяви копію додаткової угоди, яку останній просить зобов'язати підписати Головне управління, та не викладено редакцію вказаної додаткової угоди у позовній заяві.

ФОП Саратова Л.М. надала відповідь на відзив (вх. № 7445 від 25.09.2018), в якому проти доводів відповідача заперечує, та вказує на те, що у листі-повідомленні від 06.03.2017 не було заперечень у поновленні договору оренди землі в порядку реалізації переважного права, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а лише було зазначено про необхідність надання додаткових документів. Позивач вважає, що з її боку усі вимоги частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» виконані належним чином; 90-денний строк на повідомлення орендодавця про намір використати переважне право на поновлення договору на новий строк не порушено; лист-повідомлення відповідача від 14.06.2017 про закінчення строку дії договору, як на підставу для відмови поновити договір оренди, є неправомірною дією, яка порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди землі.

На підставі Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 454/2017 ліквідовано Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно Указу Президента України «Про переведення суддів» від 28.09.2018 № 295/2018 суддів Харківського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№ 185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частинами п'ятою та сьомою статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату суду Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційного господарських судів» відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи № 922/1464/18, що перебувала у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 для здійснення апеляційного розгляду справи № 922/1464/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою від 11.10.2018 справу № 922/1464/18 прийнято до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено її до апеляційного розгляду на 25.10.2018 об 11:00 год.

У судовому засіданні 25.10.2018 уповноважені представники позивача підтримали доводи, що викладені в апеляційній скарзі ФОП Саратової Л.М.

Представник відповідача підтримав аргументи, наведені ГУ Держгеокадастру у Харківській області у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог частин першої, другої та п'ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши в апеляційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судове рішення суду першої інстанції, враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України межі такого перегляду, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить із наступного.

Як свідчать матеріали справи, 24.05.2007 між Саратовою Лідією Михайлівною (Орендар, позивач) та Сахновщинською районною державною адміністрацією Харківської області (Орендодавець) було укладено договір оренди землі (далі - Договір), зареєстрований у Сахновщинському районному відділі Харківської регіональної філії Центру ДЗК 25.05.2007 за № 01 (том 1 аркуш справи 12).

Згідно пункту 1 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу, яка знаходиться на території Аполлонівської сільської ради.

Пунктом 2 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 15,0 гектарів землі.

Пунктом 4 Договору сторони встановили грошову оцінку одного гектара земельної ділянки в розмірі 9901,96 грн.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1485,29 грн. в рік (пункт 9 Договору).

У пункті 8 Договору сторони погодили укладення цього правочину на 10 сільськогосподарських років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Даний Договір зареєстрований у Сахновщинському районному відділі Харківської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель 25.05.2007 вчинено запис за № 01.

Законом України №5245-VI від 06.09.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» до чинного законодавства були внесені зміни, відповідно до яких з 01.01.2013 розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності було визначено Держземагентство України.

В подальшому згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Відповідно до підпункту 31 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» до основних завдань Держгеокадастру віднесено розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до статті 122 Земельного кодексу України наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області.

З метою попередження орендодавця про наміри продовжити дію договору оренди землі, позивач 16.02.2017 звернувся до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою, в якій відповідно до пункту 6 Договору, статті 33 Закону України «Про оренду землі» та частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України просив поновити Договір на той же термін шляхом укладання додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі (том 1 аркуш справи 42).

До вказаного клопотання позивачем було долучено наступні документи: копія договору оренди землі від 25.05.2007, копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, копія свідоцтва платника єдиного податку, копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, довідка про відсутність заборгованості орендної плати з Аполлонівської сільської ради, довідка з Краснодарської південної ОДПУ про відсутність заборгованості, викопіювання з чергового кадастрового плану земельної ділянки.

Вказана заява отримана Головним управлінням Держгеокадастру в Харківської області 22.02.2017, що підтверджується відтиском штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції (вхідний реєстраційний номер С-4190/0/20-17).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач направив на адресу позивача лист від 06.03.2017 за №С-4190/0/14-3923/0/21-17, в якому із посиланням на вимоги статей 15, 33 Закону України «Про оренду землі», повідомив про необхідність надання проекту додаткової угоди про поновлення Договору та витягу з нормативної грошової оцінки земель, запропонувавши ФОП Саратовій Л.М. урахувати ці зауваження, привести необхідні документи у відповідність з чинним законодавством та повторно звернутись із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в межах строків встановлених Договором та Законом України «Про оренду землі» (том 1 аркуш справи 41).

Із матеріалів справи вбачається, що 19.05.2017 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, яка отримана Головним управлінням Держгеокадастру в Харківської області 19.05.2017, що підтверджується відтиском штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції (вхідний реєстраційний номер С-13086/0/20-17).

До вказаної заяви позивачем було долучено: копію договору оренди землі від 24.05.2007, проект додаткової угоди, копію технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду. При цьому, позивач додатково повідомив відповідача, що на час подачі цієї заяви виготовлена технічна документація з нормативної грошової оцінки не пройшла експертизу, у зв'язку з відсутністю порядку (методики) її проходження.

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру в Харківської області підготувало лист-повідомлення від 14.06.2017 за вих. № С-13086/0/14-12823/0/21-17, в якому відмовило позивачу у поновленні Договору оренди земельної ділянки у зв'язку з закінченням терміну його дії та вказало на необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності з посиланням на приписи статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пункти 8, 20, 32 спірного Договору оренди землі від 24.05.2007.

Після закінчення строку дії договору оренди вищевказаної земельної ділянки до відповідача надійшло звернення позивача від 31.08.2017 із клопотанням узгодити та підписати додаткову угоду про поновлення дії договору (том 1 аркуш справи 63).

За результатами розгляду вказаного звернення, відповідачем на адресу позивача надіслано лист від 29.09.2017 №32-20-14-14235/0/19-17, де зазначено про те, що позивача листом Головного управління від 14.06.2017 № С-13086/0/14-12823/0/21-17 проінформовано про наявність заперечень у поновленні договору оренди земельної ділянки від 24.05.2007 площею 15,0000 га, у зв'язку з закінченням строку дії останнього та в черговий раз запропоновано повернути земельну ділянку до земель запасу державної власності, звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (том 1 аркуш справи 62).

Предметом даного судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про визнання поновленим договору від 24 травня 2007 року оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0208, площею 15 га, укладеного між ФОП Саратовою Л.М. та Сахновщинською районною державною адміністрацією, на той самий строк на тих самих умовах та надання підписаної додаткової угоди.

Підставою цих вимог позивачем визначено як положення частин 1-5, так і частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та те, що 24.05.2007 між ФОП Саратовою Л.М. та Сахновщинською районною адміністрацією в особі голови Серьогіна В.А. укладено договір оренди земельної ділянки, за яким остання передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 15 га строком на 10 сільськогосподарських років (кадастровий номер :01:000:0208), яка знаходиться на території Аполонівської сільської ради. 25.05.2007 була здійснена державна реєстрація цього договору. Позивач вважає, що до закінчення строку його дії він мав переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, а тому з метою реалізації цього права 18.02.2017 направив до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області рекомендованим листом відповідну пропозицію, яка вручена відповідачу 21.02.2017. На цей лист позивачем отримано пропозицію з викладеним переліком недоліків, які необхідно було усунути для використання переважного права, а саме: надати проект додаткової угоди та нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. 19.04.2017 позивач надав відповідачу заяву про усунення недоліків, до якої додав проект додаткової угоди, крім нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Затримку у виготовленні вказаної оцінки позивач пояснив тим, що відділ Державної землевпорядної експертизи ГУ Держгеокадастру у Харківській області відмовлявся приймати будь-яку технічну документацію з проведення такої оцінки, що підтверджується поясненнями ПП «Вектр-АГРО» № 51 від 14.11.2017. Також позивач зазначив, що після отримання листа-пропозиції щодо поновлення договору оренди землі відповідач протягом місяця не повідомив його про наявність будь-яких заперечень щодо поновлення договору та про своє рішення, а у відповіді на пропозицію лише вказав на необхідність усунення недоліків, тому позивач за відсутності заперечень проти продовження строку дії договору земельної ділянки після закінчення строку його дії продовжує користуватися спірною земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення і вважає спірний договір продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

За наслідками розгляду заявлених позовних вимог судом першої інстанції встановлено, що позивачем пропущено встановлений у договорі строк щодо повідомлення відповідача про намір продовжити термін його дії, оскільки заява позивача не відповідала вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо наявності проекту додаткової угоди, а повторна заява позивача з проектом додаткової угоди була подана відповідачу після спливу 90-денного строку, встановленого у Договорі для відповідного звернення.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач в передбачений законом строк повідомив орендаря про наявність заперечень стосовно поновлення строку дії Договору, надіславши лист-повідомлення стосовно відмови у поновленні договору оренди земельних ділянок у зв'язку з закінченням терміну його дії та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності. Направлення листа-повідомлення стосовно відмови у поновленні договору оренди землі підтверджується наданим відповідачем журналом відправленої кореспонденції, а отже позивач був обізнаний про заперечення відповідача стосовно продовження строку дії Договору та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності після закінчення строку дії Договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що пропуск позивачем строку, встановленого пунктом 8 Договору щодо повідомлення відповідача про намір продовжити термін дії договору, а також наявність заперечень відповідача продовжувати строк дії Договору, про які було повідомлено позивача в передбачений законом строк, унеможливило поновлення спірного договору оренди з підстав, передбачених і частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», в зв'язку з чим договір оренди землі від 24 травня 2007 року припинив свою дію за спливом строку на який його було укладено.

З даними висновками місцевого господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України «Про оренду землі», яким встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За вимогами статті 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За приписами статті Цивільного кодексу України правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Тобто, в даному випадку перебіг строку дії договору розпочався після його реєстрації та закінчувався 25.05.2017.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 8 Договору оренди землі від 24.05.2007 передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий строк.

Це положення договору узгоджується із загальною нормою частини першої статті 777 Цивільного кодексу України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 Цивільного кодексу України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачені підстави поновлення договорів оренди та конкретизовано порядок такої пролонгації, обов'язковим для обох випадків якої є укладення додаткової угоди.

Вказана норма у частині першій регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в частині шостій - підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Так, відповідно до приписів частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписи статей 319, 626 Цивільного кодексу України свідчать про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Незважаючи на формальне визначення договору, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Другою правовою конструкцією є пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі (частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

У цьому випадку також передбачено укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яке здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених цією частиною, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Дана норма передбачає поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, за принципом мовчазної згоди.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною 6 наведеної вище статті.

Так, звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі може свідчити про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», що виключає можливість застосування частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі не досягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» з укладенням додаткової угоди до нього, можливе в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Отже, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві окремі правові підстави реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі, і тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою, механізмом застосування та правовими наслідками.

Однак в даному випадку, позивач, звертаючись до суду із даним позовом обрав одразу обидві правові конструкції, а отже з'ясуванню підлягає питання яке саме право позивача було порушено - переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі або право на поновлення дії договору у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі.

Як вже було зазначено, пункт 8 спірного договору від 24.05.2007 визначає, що його укладено на 10 (десять) сільськогосподарських років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В даному випадку, орендар на виконання пункту 8 договору повинен був не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, але одночасно із цим повинні бути дотримані вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме те, що використання переважного права пролонгації договору повинно супроводжуватись повідомленням орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, а також те, що до листа-повідомлення про поновлення договору повинен бути доданий проект додаткової угоди.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення спірного договору оренди землі від 16.02.2017 (зареєстрована відповідачем 22.02.2017), тобто у строк, передбачений як пунктом 8 Договору, так і нормами статті 33 Закону України «Про оренду землі», в якій просив поновити строк Договору оренди земельної ділянки загальною площею 15,0 га, яка розташована на території Аполлонівської сільської ради.

Однак до вказаної заяви позивач в порушення вимог частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» не надав проекту додаткової угоди.

В подальшому, позивач звернувся до установи відповідача із заявою про поновлення договору оренди землі 19.05.2017, тобто за три дні до закінчення терміну дії спірного договору оренди землі, а не 19.04.2017, як зазначено у позові, що є порушенням строку такого звернення, передбаченого пунктом 8 Договору (не пізніше 90 днів до закінчення дії договору) та частини 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі).

Дана заява надійшла до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 19.05.2017. До вказаної заяви позивач надав відповідний проект додаткової угоди.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надіслано на адресу ФОП Саратової Л.М. лист-повідомлення від 14.06.2017 за вих. № С-13086/0/14-12823/0/21-17 щодо відмови у поновленні дії договору оренди землі, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди та про необхідність повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності.

Посилання позивача на неотримання вказаного листа-повідомлення від 14.06.2017 за вих. № С-13086/0/14-12823/0/21-17, не спростовують його направлення відповідачем позивачу.

Так, відповідачем до матеріалів справи надано журнал відправленої кореспонденції (том 1 аркуші справи 79-82), який є належним доказом направлення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області листів від 06.03.2017 за №С-4190/0/14-3923/0/21-17, від 14.06.2017 за №С-13086/0/14-12823/0/21-17 та від 29.09.2017 № 32-20-14-14235/0/19-17 щодо розгляду усіх звернень ФОП Саратової Л.М. стосовно питання поновлення договору оренди землі від 24.05.2007.

Факт відповідності мотивованої відмови відповідача у поновленні договору оренди землі з позивачем вимогам статті 19 Конституції України, статті 33 Закону України «Про оренду землі», статтям 84, 116, 122 Земельного кодексу України та статті 319 Цивільного кодексу України, не спростований позивачем в суді апеляційної інстанції.

Отже, в ході листування між сторонами з приводу поновлення договору не було досягнуто згоди щодо запропонованих позивачем нових істотних умов договору, у зв'язку з чим відповідачем відмовлено у задоволені звернення позивача, про що останнього належним чином повідомлено.

Таким чином, в даному випадку з боку орендаря були порушені вимоги частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренди землі», тому підстави для поновлення дії договору оренди землі в порядку використання орендарем переважного права на укладання договору оренди - відсутні.

Зважаючи на те, що сторони не досягли згоди щодо поновлення договору та додаткова угода до договору про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, як цього вимагає частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», переважне право орендаря, передбачене частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» припинилось, а також те, що Договір оренди землі від 24.05.2007 припинив свою дію, в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, відповідно до положень статті 31 вказаного Закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність дій відповідача, як органу наділеного повноваженнями, щодо відмови позивачу у продовженні дії договору оренди вимогам закону та умовам Договору.

Висновки суду першої інстанції про те, що пропуск позивачем строку, встановленого пунктом 8 Договору відносно повідомлення відповідача про намір продовжити термін дії договору, а також наявність заперечень відповідача продовжувати строк дії Договору, про які було повідомлено позивача в передбачений законом строк, унеможливили поновлення спірного договору оренди з підстав, передбачених і частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», є обґрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК, матиме місце у разі укладення договору оренди із новим орендарем за умови отримання письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновано попереднім наймачем при реалізації переважного права, укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендареві у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб (постанови Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 6-10цс15, від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14, від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15, від 18.03.2015 у справі № 6-4цс15).

Однак позивач не зазначив, а матеріали справи не містять жодних доказів порушення його переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі стосовно спірної земельної ділянки, яке б підлягало захисту в судовому порядку.

Поряд із цим, враховуючи те, що поновлення договору на підставі іншої правової конструкції, яка передбачена частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», в подальшому потребує відповідного оформлення додатковою угодою, укладеною сторонами, тому предметом судового захисту прав орендаря в такому випадку буде відмова орендодавця (уповноваженого органу або власника земельної ділянки) укласти в обов'язковому порядку додаткову угоду про пролонгацію договору.

Проте позивачем не надано доказів відмови в укладенні додаткової угоди у місячний термін, як того вимагає закон, як і не доведено порушення його права на поновлення договору оренди, у зв'язку з тим, що він продовжує користуватися спірними земельними ділянками після закінчення строку договору оренди.

Крім того, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами частинами шостою-десятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків (складний фактичний склад).

З викладеного вбачається, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є позов про визнання поновленими спірного договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідної додаткової угоди в судовому порядку, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина дев'ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Однак позивачем не було долучено до позовної заяви копію додаткової угоди про поновлення спірного Договору оренди, яку останній просить зобов'язати підписати Головне управління, та не викладено редакцію вказаної додаткової угоди у позовній заяві.

Сплата позивачем орендних платежів та фактичне користування спірною земельною ділянкою без дотримання інших умов, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», також не можуть бути підставами для поновлення спірного Договору.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Наведені ФОП Саратовою Л.М. в обґрунтування вимог апеляційної скарги доводи визнаються колегією суддів апеляційної інстанції безпідставними, необґрунтованими та спростовуються доказами, наданими відповідачем, що зумовлює висновок про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції у даній справі відповідає усім вказаним вимогам, а висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції, у повній мірі відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, через що мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються, не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі № 922/1464/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саратової Лідії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі № 922/1464/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29.10.2018

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко