ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22879/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду м. Києва

у складі судді: Лиськова М.О.

від 28.02.2018

та постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Буравльова С.І., Власова Ю.Л., Андрієнка В.В.

від 31.05.2018

за позовом ОСОБА_4

до 1. Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод", 2. ОСОБА_5

про визнання недійсною угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_6

від відповідача 1: ОСОБА_7

від відповідача 2 : ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» та ОСОБА_5 про визнання недійсною укладеної 17.10.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Експериментальний механічний завод» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Експериментальний механічний завод») в особі колишнього голови правління ОСОБА_11 та громадянином ОСОБА_5 угоди про порядок погашення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність у колишнього голови правління Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» ОСОБА_11 достатнього обсягу цивільної дієздатності для укладення угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008. Зазначає, що укладення угоди про порядок погашення боргу порушило корпоративні права позивача як акціонера та голови спостережної ради, а саме права на участь в управлінні справами товариства.

Господарський суд міста Києва рішенням від 28.02.2018 у справі №910/22879/17 в позові відмовив в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що зазначені позивачем обставини недійсності угоди не знайшли свого підтвердження, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду міс та Києва від 28.02.2018 у справі № 910/22879/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 31.05.2018 у справі №910/22879/17 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення. Змінив мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 у справі №910/22879/17, виклав її в іншій редакції.

Зокрема, судом апеляційної інстанції зазначено, що суду першої інстанції при встановленні фактичних обставин даної справи слід було спочатку з'ясувати, чи були порушені відповідачами корпоративні права та інтереси позивача у зв?язку з укладенням спірної угоди. Встановлення факту відсутності порушень корпоративних прав та інтересів позивача укладенням спірної угоди не потребує подальшого дослідження правомірності вказаного правочину. Оскільки укладення оспорюваного правочину не порушує корпоративних прав позивача, за відсутності доказів уповноваження позивача на здійснення представництва товариства, підстави для задоволення позову відсутні. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі №910/22879/17, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при встановленні обставин справи, які мають істотне значення для її об'єктивного та всебічного вирішення.

Зокрема, у касаційній скарзі ОСОБА_4 помилковість висновків суду апеляційної інстанції обґрунтовує тим, що підставою для ініціації питання відносно визнання недійсною угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 було не тільки порушення корпоративних прав ОСОБА_4, як акціонера, фактом укладення вказаної угоди, але й порушення прав останнього як члена спостережної ради до виключної компетенції якої належить прийняття рішень з питань затвердження будь-якого контракту, вартість якого перевищує 200 000 грн або еквіваленту цієї суми. Членство ОСОБА_4 у спостережній раді товариства на момент укладення спірної угоди 17.10.2008 та у наглядовій раді станом на день розгляду справи підтверджено матеріалами справи, а тому висновок суду апеляційної інстанції, що позивач не надав суду доказів стосовно фактичної його участі в управлінні товариством, свідчить про неповне та поверхове дослідження матеріалів справи. ОСОБА_4 реалізовує своє право як заінтересованої особи заперечувати дійсність правочину в судовому порядку, оскільки в силу наявності статусу члена спостережної/наглядової ради приймав/приймає фактичну участь в управлінні товариством, відповідно його права та інтереси порушені внаслідок очевидного факту перевищення службових повноважень головою правління Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод». Недійсність угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 обґрунтовує тим, що вона підписана колишнім головою правління Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» ОСОБА_11 без достатнього обсягу цивільної дієздатності, а також невідповідність угоди положенням Цивільного кодексу України та типовим кредитним взаємовідносинам.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Баранця О.М. - головуючого, Вронської Г.О., Стратієнко Л.В. від 26.07.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі №910/22879/17, призначено її розгляд на 25.09.2018 о 14 год. 15 хв. у приміщенні Касаційного господарського суду та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 20.08.2018.

У зв?язку з перебуванням судді Стратієнко Л.В. у відпустці у період з 27.08.2018 по 28.09.2018 включно згідно з наказом Голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 № 47-к, справу № 910/22879/17 було передано для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення складу колегії суддів, відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями).

Згідно з протоколами від 20.09.2018, 21.09.2018, 24.09.2018, 25.09.2018, 26.09.2018, 27.09.2018, 28.09.2018 автоматичний розподіл справи №910/22879/17 не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Станом на 01.10.2018 у справі № 910/22879/17 наявний склад колегії суддів визначений протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) від 25.07.2018: Баранець О.М. - головуючий суддя, судді: Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Баранця О.М. - головуючого, Вронської Г.О., Стратієнко Л.В. від 02.10.2018 призначено розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі № 910/22879/17 на 23.10.2018 о 10.00 год. у приміщенні Касаційного господарського суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.10.2018, у зв?язку з відрядженням судді Вронської Г.О., для розгляду справи № 910/22879/17 визначено склад колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.

ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що позивачем жодним чином не доведено реальне порушення його майнових прав, як акціонера товариства, внаслідок укладення оскаржуваної угоди від 17.10.2008 про порядок погашення боргу. Позивачем та відповідачем-1 не надано належних доказів, що укладення оскаржуваної угоди мало наслідком значне погіршення показників фінансово-господарської діяльності товариства. Перехід до поручителя прав кредитора у зобов?язанні після виконання ним обов?язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права не вчиняється. Такі відносини вважаються суброгацією - що є заміною кредитора у зобов?язанні. Крім того, до обов?язків Спостережної ради відноситься визначення основних напрямків діяльності товариства, оцінювання роботи правління товариства, тобто позивач мав повноваження та зобов?язання контролювати діяльність товариства та перевіряти будь-які угоди, укладені Головою правління. Таким чином, доводи позивача про необізнаність відносно факту укладення оскаржуваної угоди, не відповідають фактично наданому йому Статутом обсягу повноважень, а тому позивач пропустив строк позовної давності на оскарження укладеної угоди.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 10.10.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" та Українською державною інноваційною компанією, правонаступником якої стала Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, було укладено договір про надання кредиту № 15-22/10/10/03.

22.01.2008 між ОСОБА_5 (Поручитель), Державною інноваційною фінансово-кредитною установою (Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" (Боржник) було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язався здійснити погашення боргу Відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод", що виник у останнього на підставі договору про надання кредиту № 15-22/10/10/03 від 10.10.2003.

На підставі договору поруки ОСОБА_5 протягом січня-жовтня 2008 року було здійснено погашення боргу Відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" перед Українською державною інноваційною компанією на загальну суму 2 411 867,00 грн.

Відповідно до умов договору поруки (пункт 2.4) Поручитель, який виконав зобов'язання Боржника, отримує всі права Кредитора за кредитним договором.

17.10.2008 між ОСОБА_5 (Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" (Боржник) було укладено угоду про порядок погашення боргу.

Відповідно до пункту 1.1 вказаної угоди боржник визнає і підтверджує свій борг на користь кредитора станом на день укладення цієї угоди в сумі 2 411 867,00 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на момент укладення цієї угоди складає 485 893,07 дол США.

Сторони визначили, що для захисту майнових прав Кредитора (Поручителя), сума боргу боржника перед Кредитором (Поручителем), вказаного в пункті 1.1 цієї Угоди, визначається на підставі частини другої статті 524 Цивільного кодексу України, із прив'язкою до курсу долара США, встановленого Національним банком України, на день фактичного погашення. У випадку знецінення національної грошової одиниці України, сума боргу підлягає автоматичній (безспірній) індексації в пропорційному розмірі на день фактичного погашення. Сторони визначили, що індексація фактичної суми боргу може здійснюватись тільки у більшу сторону. У випадку знецінення долара США на момент погашення боргу Боржником, сума основного зобов'язання за цією Угодою у будь-якому випадку не може бути нижчою ніж 2411867,00 грн (п. 2.3 Угоди).

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої та другої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Отже, акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є акціонером та членом наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод", має частку у статутному капіталі в розмірі 8,35%. Акціонером та членом наглядової/спостережної ради зазначеного товариства позивач був і у період укладення спірної угоди.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, що діяла на час укладення спірної угоди, учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційними поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що законодавство України (статті 110, 112, 113 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 28 Господарського процесуального кодексу України та інші) не виключає й можливості звернення акціонера до суду за захистом охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, учасником якого він є, але за належно оформленим уповноваженням цього товариства або якщо таке право надається йому статутом останнього.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні також зазначив, що у більшості випадків легітимні інтереси акціонерного товариства (стаття 41 Закону України "Про господарські товариства") формулюються його вищими органами і захищаються в суді не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а правлінням чи іншими спеціально уповноваженими на це виконавчими органами останнього.

Отже, представництво акціонером (учасником) інтересів товариства можливе лише на засадах уповноваження акціонера (учасника) цим товариством на вчинення такого представництва.

З огляду на викладене, правильними є висновки суду апеляційної інстанції, що за відсутності доказів уповноваження позивача на вчинення представництва відповідача-1, у позивача право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства не виникло.

Слід погодитись і з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач не довів свої вимоги стосовно порушення його корпоративних прав фактом укладення спірної угоди.

Позивач безпідставно пов'язує порушення права акціонера на володіння та управління активами цього товариства, акціонером якого він є, з укладенням договору про порядок погашення боргу від 17.10.2008, оскільки укладення між ОСОБА_5 (Поручитель), Державною інноваційною фінансово-кредитною установою (Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" (Боржник) договору поруки від 22.01.2008 та оскаржуваного договору про порядок погашення боргу від 17.10.2008 здійснено для забезпечення виконання зобов?язань за договором про надання кредиту № 15-22/10/10/03 від 10.10.2003, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" та Українською державною інноваційною компанією, правонаступником якої стала Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, згоду на підписання якого голові правління товариства ОСОБА_11 надано на засіданні Спостережної ради 08.10.2003.

Щодо доводів касаційної скарги позивача, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що в силу наявності у нього статусу члена спостережної/наглядової ради, він бере фактичну участь в управлінні товариством, а тому його права та інтереси були порушені внаслідок очевидного факту перевищення службових повноважень головою правління Відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" під час укладення угоди з ОСОБА_5 про порядок погашення боргу від 17.10.2008, то вони не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 97 Цивільного кодексу України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 98 Цивільного кодексу України, в редакції, що діяла на час укладення спірної угоди, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Загальні збори товариства, згідно з частиною першою статті 99 Цивільного кодексу України, своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Частиною першою статті 46 Закону України "Про господарські товариства" в редакції чинній на момент укладення оскаржуваного правочину, в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися наглядова рада акціонерного товариства, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність виконавчого органу.

Статутом Відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод", затвердженим загальними зборами акціонерів №2 від 16.07.2002, визначено повноваження Спостережної ради - пункт 8.3.3 та повноваження Голови Спостережної ради - пункт 8.3.4.

Так, затвердження будь-якого контракту, вартість якого перевищує 200 000 грн або еквівалент цієї суми, належить до повноважень Голови Спостережної ради.

Позивачем не надано доказів, що на час укладення оскаржуваного договору він був головою спостережної ради Відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та мав виключне право на затвердження контрактів, вартість яких перевищує 200 000 грн, так само як і наявності у позивача повноважень на представництво колегіального органу, яким є спостережна/наглядова рада товариства.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного рішення суду апеляційної інстанції колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі № 910/22879/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді О. Баранець Л. Стратієнко В. Студенець