СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р. Справа № 917/186/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

стягувача ОСОБА_1, довіреність б/н від 12.06.2018;

боржника ОСОБА_2, довіреність б/н від 20.08.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу стягувача ТОВ "Україна" (вх. № 145П/3) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13 липня 2018 року по справі № 917/186/16 (повний текст складено 16.07.2018), винесену за результатами розгляду заяви боржника - ТОВ "Лозівський молочний завод" від 18.06.2018 за вх. № 5918 про відстрочку виконання рішення суду від 29.08.2016 у справі 917/186/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", с. Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення грошових коштів 1248718,21 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавського області від 29.08.2016 у справі № 917/186/16 стягнуто з боржника ТОВ "Лозівський молочний завод" на користь стягувача ТОВ "Україна": 875389,15 грн основної заборгованості; 18593,94 грн інфляційних втрат; 232291,09 грн пені; 13957,49 грн 3% річних та 17103,48 грн судового збору. Розстрочено виконання рішення на 12 місяців згідно графіку до 01.09.2017.

06.06.2017 боржник подав до Господарського суду Полтавської області заяву (вх.№7099) про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавського області від 07.09.2017 у справі № 917/186/16, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017, в задоволенні заяви боржника - ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення від 29.08.2016 у справі №917/186/16 відмовлено.

Божник ТОВ "Лозівський молочний завод" 18.06.2018 за вх. № 5918 року подав заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавського області від 29.08.2016 у справі № 917/186/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.07.2018 у справі № 917/186/16 (суддя Гетя Н.Г.) заяву ТОВ "Лозівський молочний завод" від 18.06.2018 за вх. № 5918 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 у справі 917/186/16 задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду по справі 917/186/16 на 12 місяці, з дня винесення ухвали. Відмовлено в частині скасування накладення арештів на грошові кошти ТОВ "Лозівський молочний завод". Повний текст зазначеної ухвали складено 16.07.2018.

Стягувач - ТОВ "Україна" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 1780П/2), в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.07.2018 у справі № 917/186/16. Залишити без задоволення заяву ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 у справі № 917/186/16. Стягнути з ТОВ "Лозівський молочний завод" витрати щодо подання апеляційної скарги в розмірі 1762,00 грн. Також апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на подання апеляційної скарги, з посиланням на поважність причин пропущення зазначеного строку.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня прийняття рішення, ухвали, постанови. Проте, в порушення вимог вказаної статті, господарський суд Полтавської області задовольнив заяву, подану боржником 18.06.2018 про відстрочку виконання рішення суду від 29.08.2016 про відстрочку виконання рішення до 13.07.2019. Також апелянт посилається на те, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд не врахував матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та ступінь вини відповідача у виникненні спору. Зокрема, посилання боржника на очікування грошових коштів, стягувач вважає лише припущенням ймовірних надходжень та не має будь-яких економічних та експертних обґрунтувань, а також не підтверджується жодними доказами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 у справі № 917/186/16 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою стягувача, встановлено боржнику строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту та призначено справу до розгляду на 01.10.2018.

На виконання вимог зазначеної ухвали боржник - ТОВ "Лозівський молочний завод" 26.09.2018 за вх. № 7470 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не порушив положення ч. 5 ст. 331 ГПК України та відстрочив виконання рішення суду в межах строку, встановленого вказаною нормою Закону. Посилається на те, що укладення договорів поставки із ТОВ «ІР-Агроторг» та ТОВ «Транзитекспо» свідчить про вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду по даній справі. На думку боржника, суми коштів, які можуть надійти за товар по вказаним договорам, буде достатньо для виконання рішення по даній справі.

В процесі розгляду справи Харківським апеляційним господарським судом ухвалою від 01.10.2018 у справі № 917/186/16 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.10.2018 о 10:00 год.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, передає до новоутвореного суду судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

За приписами ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно з ч. 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З метою дотримання вимог ч.ч. 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, на виконання п. 4 р. ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого Наказом ДСАУ № 475 від 20.09.2018, у звязку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом з 01.10.2018 на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та Указу Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 "Про переведення суддів" всі нерозглянуті справи, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, згідно з Розпорядженням керівника апарату суду від 03.10.2018 передані до Східного та Північного апеляційних господарських судів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднено в газеті Голос України № 185 (6940) від 03.10.2018.

11.10.2018 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи № 917/186/16 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2018 справу № 917/186/16 прийнято до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено до розгляду на 30.10.2018.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 у справі №917/186/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" 875389,15грн. основної заборгованості, 18593,94грн. інфляційних втрат, 232291,09 грн. пені, 13957,49 грн. 3% річних та 17103,48 грн. судового збору, розстрочивши виконання рішення на 12 місяців згідно графіку до 01.09.2017 щомісячно рівними частинами по 96444,60 грн.

13.09.2016 господарським судом Полтавської області видано наказ про примусове виконання рішення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 рішення господарського суду Полтавської області 29.08.2016 у справі №917/186/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2017 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 у справі господарського суду Полтавської області №917/186/16 залишено без змін.

06.06.2017 боржник подав до Господарського суду Полтавської області заяву (вх.№7099) про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 в задоволенні заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення від 29.08.2016 по справі №917/186/16 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Лозівський молочний завод" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі № 917/186/16 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі № 917/186/16 залишено без змін.

18.06.2018 боржник вдруге звертається до господарського суду Полтавської області із заявою (вх.№5918) про відстрочку виконання рішення суду та просить відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви та скасувати чинність накладених арештів на грошові кошти ТОВ "Лозівський молочний завод".

Заява ТОВ "Лозівський молочний завод" мотивована тим, що через скрутне фінансове становище, яке виникло через дію об'єктивних та незалежних від нього причин, ТОВ «Лозівський молочний завод» не змогло виконати прийняте у даній справі рішення суду.

Заявник вказує на те, що згідно висновку аудиту від 21.05.2018, всі показники фінансового стану Товариства мають незадовільне значення. Баланс ТОВ Лозівський молочний завод» не ліквідний, оскільки сума короткострокових зобов'язань перевищує суму оборотних активів. Товариство не має чистого оборотного капіталу, про що свідчить від'ємне значення коефіцієнтів фінансової стійкості, який міг би забезпечити погашення поточних зобов'язань та поширення діяльності. ТОВ «Лозівський молочний завод» знаходиться в залежності від позикового капіталу і не має достатньо ресурсів, які можна використати на погашення поточних зобов'язань, короткострокової заборгованості та розширення своєї діяльності. Органами виконавчої служби відкрито низку виконавчих проваджень на загальну суму більше 14 млн. грн., внаслідок чого Товариство було включене до Єдиного реєстру боржників.

Також Заявник вказує на те, що своєчасне виконання винесених судами рішень про стягнення з Товариства коштів призведе до істотного погіршення фінансового стану ТОВ «Лозівський молочний завод», поставить під загрозу його подальшу фінансово-господарську діяльність, що, в свою чергу, може призвести до банкрутства.

Заявник стверджує, що протягом III кварталу 2018 р. - першого кварталу 2019 р. розраховує на значне поступове покращення свого фінансового становища у зв'язку з укладенням нових контрактів, погодження графіків нових поставок з своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції. Так, з метою отримання доходу Товариство уклало нові контракти, в Додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, зокрема: Договір № 2305 від 23.05.2018 p., укладений між ТОВ «Лозівський молочний завод» та ТОВ «ГР-АГРОТОРГ»; Договір № 3004 від 30.04.2018 p., укладений між ТОВ «Лозівський молочний завод» та ТОВ «Транзитекспо».

Господарський суд Полтавської області в оскаржуваній ухвалі від 13.07.2018 дійшов висновку, що наведені заявником підстави для відстрочки виконання судового рішення є винятковими, особливими та непереборними, тобто такими, що ускладнюють виконання рішення боржником у встановлені строки. Суд зауважив, що Заявником надані копії укладених нових контрактів з ТОВ «ІР-АГРОТОРГ» та ТОВ «Транзитекспо», як докази отримання запланованого прибутку. Крім того, надано Договір про отримання безвідсоткової фінансової допомоги та копію протоколу Загальних зборів про прийняття рішення внесення додаткових внесків до статутного капіталу Товариства для відновлення виробництва, що є підтвердженням того, що боржник не відмовляється від виконання своїх зобов'язань перед кредитором та не ухиляється від виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та надані боржником документи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості надання відстрочки виконання рішення суду по даній справи з таких підстав.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1-4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 4. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених ст. 331 ГПК України заходів, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Розглянувши заяву про надання відстрочки виконання рішення та додатки до неї, апеляційний господарський суд встановив, що в обгрунтування заяви про відстрочку виконання рішення, боржник посилається на важкий фінансовий стан з огляду на втрату ринків збуту; на загрозу банкрутства з огляду на відсутність джерел власних коштів; на укладення вигідних контрактів з ТОВ «ІР-АГРОТОРГ» та ТОВ «Транзитекспо», на поставку ТОВ "Лозівський молочний завод" продукції зі строком поставки з липня 2018 по листопад 2019, які вважає доказом отримання запланованого прибутку та можливості виконання рішення суду.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Боржником не додано до заяви належних доказів того, що він матиме можливість виконати рішення через 12 місяців.

Додані до заяви копії контрактів, укладених заявником з ТОВ «ІР-АГРОТОРГ» 23.05.2018 та з ТОВ «Транзитекспо» 30.04.2018, не можуть бути належними доказами можливості виконання рішення суду, оскільки боржником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції будь-яких доказів виконання цих контрактів, тобто здійснення поставки та отримання прибутку станом на час розгляду заяви. Крім того, суд звертає увагу, що заявником не доведено реальної можливості виконання рішення по справі № 917/186/16 за рахунок зазначених контрактів.

Слід зазначити, що у попередній заяві про надання відстрочки виконання рішення суду, боржник посилався на укладення ним контрактів з "CEOLITAS" SIA та "G.M. GROUP", Limited Liability Company, та гарантував оплату боргу коштами, які надійдуть за цими контрактами. Проте, в подальшому зазначив, що вказані контракти не були виконані, оскільки "CEOLITAS" SIA після укладення контракту було ліквідовано, а компанія "G.M. GROUP" відмовилася від поставок у звязку з припиненням її діяльності.

Наведені обставини свідчать, що боржником не надано доказів фактичного виконання контрактів з ТОВ «ІР-АГРОТОРГ» та ТОВ «Транзитекспо».

Крім того, слід зазначити, що поставка товару, вартість якого була стягнута за рішенням суду по даній справі відбулася за період з 01.04.2015 по 07.12.2015. У рішенні суду по даній справі боржнику надавалась розстрочка виконання рішення суду рівними частинами з 01.10.2016 по 01.09.2017. Проте, боржник не надав суду доказів хоча б часткового погашення заборгованості за рішенням суду у даній справі. Тобто, рішення суду у даній справі не виконується майже три роки.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище також не може прийматись до уваги, оскільки за змістом ст. 331 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Боржник є самостійним господарюючим суб'єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому грошові зобов'язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Отже, у розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Оскільки як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Припущення Боржника про можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено належними та допустимими доказами. Заявник не скористався своїм процесуальним правом та не надав жодного і доказу, який би свідчив про реальну можливість погашення заборгованості в разі надання йому відстрочки. На підтвердження намірів погашення боргу відповідачем не було здійснено оплати заборгованості.

Боржником не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної /:у нього заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення без створення ризику визнання його банкрутом. Важливою обставиною є те, що Боржник не вживає жодних заходів щодо погашення заборгованості перед Стягувачем. Жодних грошових коштів на користь Стягувана з моменту винесенні рішення про стягнення заборгованості не надходило.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Матеріали справи свідчать про те, що боржник і господарський суд в ухвалі посилаються лише на фінансовий стан ТОВ «Лозівський молочний завод» і жодним чином не враховують тяжкий фінансовий стан Стягувача, який є сільськогосподарським товаровиробником і перебуває під пріоритетним захистом держави, як суб'єкт найменш захищеного аграрного сектору економіки.

Пріоритетний захист Стягувача з боку держави насамперед забезпечено Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві".

Звіт про фінансові результати Стягувача за 2017 рік свідчить про те, що за результатами фінансово-господарської діяльності 2017 року він має чистий збиток у сумі 19 031 000,00 грн. (рядок 2355), що підтверджує його важкий фінансовий стан. Крім цього, Стягувач не має можливості розрахуватись з іншими кредиторами через наявну дебіторську заборгованість Боржника.

Тобто, вирішуючи питання про надання відстрочки виконання рішення, господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для Боржника при виконанні рішення, а й ризики для Стягувача при затримці виконання рішення та не допускати негативних наслідків.

Вказані обставини свідчать про те, що відстрочення сплати наявного боргу може носити негативний характер по відношенню до Стягувача, який поставляв боржнику продукцію ще в 2015 році, та до теперішнього часу не одержав оплату за передану продукцію.

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань перед позивачем негативно відображується на діяльності Стягувача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної матеріальної шкоди.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що підстави для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, наведені заявником, не є тими виключними обставинами у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про необхідність відстрочки виконання судового рішення.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Колегією суддів встановлено, що рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/186/16 було ухвалене 29.08.2016 з розстрочкою його виконання на 12 місяців згідно графіку до 01.09.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2017 боржник звертався до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017, в задоволенні заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення від 29.08.2016 по справі №917/186/16 було відмовлено.

18.06.2018 боржник вдруге подав до господарського суду Полтавської області заяву про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

Враховуючи, що боржнику вже надавалася відстрочка виконання рішення суду на 12 місяців з дати винесення рішення у даній справі, і боржник вдруге просить відстрочити на 12 місяців виконання рішення суду з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви, а за приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови по справі, судова колегія приходить до висновку про неможливість задоволення заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавського області від 29.08.2016 у справі № 917/186/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 13.07.2018 у справі № 917/186/16 в частині задоволення заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 у справі 917/186/16 на 12 місяці, з дня винесення ухвали, прийнята з порушенням норм процесуального права, а викладені в ній висновки, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування ухвали в цій частині.

Що стосується заявленої вимоги боржника про скасування накладення арештів на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішення, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

За таких обставн, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви в частині скасування накладення арештів на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 277 ГПК України, є порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Україна" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Полтавської області від 13 липня 2018 року у справі № 917/186/16 скасуванню в частині відстрочки виконання рішення суду по справі 917/186/16 на 12 місяці, з дня винесення ухвали, з прийняттям нового рішення про залишення без задоволення заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" від 18.06.2018 за вх. № 5918 про відстрочку виконання рішення суду. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, п.2 ч.1 ст 275, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу стягувача ТОВ "Україна" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13 липня 2018 року по справі № 917/186/16 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13 липня 2018 року по справі № 917/186/16 скасувати в частині відстрочки виконання рішення суду по справі 917/186/16 на 12 місяці, з дня винесення ухвали.

Заяву ТОВ "Лозівський молочний завод" від 18.06.2018 за вх. № 5918 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавського області від 29.08.2016 у справі № 917/186/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду даної заяви, залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Право на касаційне оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 05.11.2018.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця