ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.2018 Справа № 920/662/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/662/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Івана Сірка, 7; ід. код 23293513)

до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ід. код 05747991)

про стягнення 10902279,61 грн.,

встановив:

У судовому засіданні 19.09.2018 оголошено перерву до 04.10.2018.

У судовому засіданні 04.10.2018 оголошено перерву до 11.10.2018.

У судовому засіданні 11.10.2018 оголошено перерву до 23.10.2018.

До господарського суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення 10902279,61 грн. пені на підставі п. 4.2.1. укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 3К від 29.12.2004, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати електричної енергії.

19.09.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов визнав частково, а саме, в частині стягнення пені нарахованої за період з вересня 2017 року по липень 2018 року в сумі 9173599,30 грн. В іншій частині 1728680,31 грн. відповідач позов не визнав, мотивуючи свою позицію спливом строку позовної давності.

09.10.2018 від позивача до суду надійшла заява, в якій він зменшив розмір позовних вимог щодо стягнення пені з 10902279,61 грн. до 9173599,30 грн., мотивуючи свою позицію згодою з контррозрахунком відповідача, а також заявив про зміну предмету позову шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення 6910850,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2017 року по травень 2018 року за порушення зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії згідно договору № ЗК від 29.12.2004.

19.10.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на заяву позивача про зміну предмету позову, в якому відповідач просить суд залишити дану заяву без розгляду, оскільки на його думку, зазначеною заявою позивач одночасно змінює предмет та підставу позову, що забороняється діючим законодавством. Крім того, за змістом відзиву відповідач зазначив, що за його розрахунком розмір інфляційних втрат за заявлений до стягнення період має складати 9527134,27 грн., а не 6910850,27 грн.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції, висловлені за змістом заяв по суті справи.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, суд приймає зменшення позивачем позовних вимог щодо стягнення пені з 10902279,61 грн. до 9173599,30 грн.

Щодо зміни предмету позову шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення 6910850,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2017 року по травень 2018 року за порушення зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії згідно договору № ЗК від 29.12.2004, то суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

За змістом п.п. 3.12 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо) п.п. 3.6 п. 3 зазначеної постанови Пленуму.

Позивач змінює предмет позову шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення 6910850,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2017 року по травень 2018 року за порушення зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії згідно договору № ЗК від 29.12.2004. Тобто, вимога про стягнення інфляційних втрат заявлена позивачем за тим самим договором і в межах того ж періоду, що й вимога про стягнення пені.

Отже, позивач заявляє додаткову матеріально-правову вимогу, обґрунтовуючи її тими ж обставинами що й первісну позовну вимогу (невиконанням відповідачем умов договору № ЗК від 29.12.2004), тобто підстава позову не змінюється.

Тому, суд приймає зміну позивачем предмету позову шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення 6910850,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2017 року по травень 2018 року за порушення зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії згідно договору № ЗК від 29.12.2004.

Враховуючи вищевикладене, заява відповідача про залишення без розгляду заяви позивача про зміну предмету позову задоволенню не підлягає, в звязку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залишення без розгляду заяви позивача про зміну предмету позову та прийнято до розгляду заяву позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

З урахування зазначених норм, письмової згоди представників сторін, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті невідкладно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Згідно договору про постачання електричної енергії № ЗК від 29.12.2004 (далі -Договір) ПАТ «Сумиобленерго» зобов'язалося постачати електричну енергію споживачу, а ПАТ «Сумське НВО» зобов'язалося оплачувати постачальнику її вартість та здійснювати інші платежі відповідно до умов вказаного договору та додатків до нього, що є невід'ємними частинами договору.

Згідно п. 1 Порядку розрахунків, який є додатком № 4 до Договору, розрахунковим періодом вважається період з 01 числа місяця до 30 (31) числа місяця включно.

В п. 2 Порядку розрахунків, який є додатком № 4 до Договору, вказується, що за активну електричну енергію споживач здійснює планові платежі у таких співвідношеннях: до 15 дня розрахункового періоду 50%; до 25 дня розрахункового періоду додатково 50 % вартості заявленого (очікуваного) обсягу споживання електричної енергії, визначеного додатком 1 до договору «Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу» до договору на цей період.

Остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, оплата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за перетікання реактивної електроенергії, по 3% річних, по пені, по інфляційним нарахуванням згідно з умовами цього договору здійснюється на підставі самостійно отриманих споживачем у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Факт належного виконання умов договору ПАТ «Сумиобленерго» в період з вересня 2017 року - по липень 2017 року включно підтверджується актами про обсяги переданої та спожитої ПАТ «Сумське НВО» електричної енергії.

За спожиту електроенергію відповідачу були виставлені до сплати рахунки, які порушуючи договірні зобов'язання щодо своєчасного та повного розрахунку, споживач сплачував частково та несвоєчасно.

На час звернення до суду із позовом залишається несплаченою заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію, що підтверджується довідкою нарахувань та оплат по активній електричній енергії по ПАТ «Сумське НВО».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 4.2.1. зазначеного Договору сторони погодились, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 4 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені визначається в окремому рахунку.

За період з вересня 2017 року по липень 2018 року включно позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 9173599,30 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 9 зазначеного вище Порядку розрахунків, який є додатком № 4 до Договору сторони погодились, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених цим додатком до договору платежів, постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення 3 % річних з простроченої суми. При цьому, сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахування встановленого індексу інфляції.

За період з листопада 2017 року по травень 2018 року включно позивачем було нараховано до сплати відповідачем 6910850,27 грн. інфляційних втрат.

ПАТ «Сумиобленерго» виставило рахунки відповідачу про сплату пені та інфляційних втрат, які ПАТ «Сумське НВО» не сплачені.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність та відповідність фактичним обставинам справи.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частиною 2 ст. 237 ГПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів сплати заявленої до стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 241266,74 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ід. код 05747991) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Івана Сірка, 7; ід. код 23293513) заборгованість за Договором про постачання електричної енергії № ЗК від 29.12.2004 у сумі 16084449,57 грн., в тому числі: 9173599,30 грн. пені, нарахованої за період з вересня 2017 року по липень 2018 року, 6910850,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2017 року по травень 2018 року; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі у розмірі 241266,74 грн. грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 25.10.2018.

Суддя В.Л.Котельницька