СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р. Справа № 922/1337/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність № 08-11/3960/2-17 від 28.12.2017)

представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. № 134Х/3)

на рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі № 922/1337/18 (суддя Байбак О.І.; повний текст рішення складено 19.07.2018)

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський», м. Харків

про стягнення 83529,96 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський» 83529,96 грн. недоотриманого доходу за користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,2770 га по пр-ту Маршала Жукова - ріг вул. Слинько у м. Харкові.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що внаслідок ухилення відповідачем від виконання свого обов'язку щодо підписання додаткової угоди до договору оренди землі та сплати зміненого розміру орендної плати на підставі нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 Харківська міська рада, починаючи з дати отримання відповідачем такої угоди і до набрання рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/4273/15 законної сили (до 15.11.2015), яким внесено зміни до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, недоотримала до місцевого бюджету дохід у вигляді плати за землю за користування земельною ділянкою комунальної власності по пр-ту Маршала Жукова - ріг вул. Слинько у м. Харкові, що перебувала в оренді відповідача, а тому має право на його відшкодування у зазначеному в позовній заяві розмірі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 по справі № 922/1337/18 відмовлено у задоволенні позову Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський» про стягнення 83529,96 грн. з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача відповіді на пропозицію про укладення додаткової угоди; позивач зазначаючи про понесення збитків у вигляді недоотриманого доходу, не вчиняв заходів щодо запобігання їх виникненню, хоча мав можливість вчинити відповідні дії, при цьому, враховуючи зазначену бездіяльність позивача, відсутні підстави покладати на відповідача вину у заподіянні можливих збитків позивачу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Харківської міської ради задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що у випадку із заподіянням відповідачем збитків у розмірі 83529,96 грн. у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вимоги) наявні всі елементи господарського правопорушення; позивачем було вжито всіх заходів щодо приведення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою по пр-ту Маршала Жукова - ріг вул. Слинько у м. Харкові у відповідність до чинного законодавства та рішень міської ради про затвердження та впровадження нової нормативної грошової оцінки шляхом направлення на адресу відповідача листа-пропозиції про внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 №6903/05 з додатковою угодою, однак відповідач не відреагував на неї, у зв'язку з чим, Харківська міська рада вимушена була звернутися до суду з позовом про внесення змін до договору. Заявлена до стягнення сума є розміром плати за землю, яку позивач недоотримав за визначений період, але повинен був отримати у разі, якщо б відповідач вчасно підписав додаткову угоду до договору оренди, а тому є збитками у формі недоотриманого доходу. Проте внаслідок ухилення відповідача від виконання свого обовязку в добровільному порядку підписати додаткову угоду до договору оренди землі та сплачувати змінений розмір орендної плати за землю Харківська міська рада, починаючи з дати отримання Відповідачем такої угоди і до набрання рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2015 у справі № 904/4273/15 (до 15.11.2015) недоотримала до місцевого бюджету дохід у вигляді плати за землю за користування земельною ділянкою комунальної власності по пр. Маршала Жукова - ріг вул. Слинько у м. Харкові площею 0,2770 га, що перебуває в оренді відповідача, а тому, має право на його відшкодування. Свою правову позицію Харківська міська рада підтверджує висновками, що викладені у постанові Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі № 922/2097/16 за позовом Харківської міської ради до ТОВ «Гермес-Партнер» про стягнення коштів. Вказаною постановою задоволено касаційну скаргу Харківської міської ради, скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2017, та залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 14.03.2017, яким суд підтвердив правомірність стягнення Харківською міською радою недоотриманого доходу за користування земельною ділянкою за період з моменту отримання орендарем пропозиції про зміну договору до набрання чинності рішення суду про внесення відповідних змін до договору оренди землі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі №922/1337/18. Відповідачу встановлено строк до 10.09.2018 для подання до Харківського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву скаржнику. Призначено справу до розгляду на 17.10.2018 о 12:15 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 105.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Поряд із цим, на підставі Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 454/2017 ліквідовано Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно Указу Президента України «Про переведення суддів» від 28.09.2018 № 295/2018 суддів Харківського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№ 185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частинами пятою та сьомою статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату суду Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційного господарських судів» відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи №922/1337/18, що перебувала у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2018 для здійснення апеляційного розгляду справи №922/1337/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою від 12.10.2018 справу №922/1337/18 прийнято до провадження Східного апеляційного господарського суду. Відповідачу встановлено строк до 26.10.2018 для подачі суду письмових пояснень в обґрунтування своєї правової позиції по справі. Призначено справу №922/1337/18 до апеляційного розгляду. Сторони повідомлено, що розгляд справи відбудеться 30.10.2018 об 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання № 118.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції від 12.10.2018 направлено відповідачу у справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський», м. Харків 12.10.2018, про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на звороті останнього аркушу цієї ухвали.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський», м. Харків (61029, м. Харків, Салтівське шосе, 129) копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 повернута до суду органом зв'язку 24.10.2018 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про апеляційний розгляд даної справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, виходячи з приписів зазначеної процесуальної норми, колегія суддів дійшла висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а тому вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський», м. Харків.

У відповідності до вимог частин першої, другої та пятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами даного спору, на підставі рішення Харківської міської ради № 18/04 від 25.02.2004 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів», 18.01.2005 між Харківською міською радою (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Салтівський» (відповідачем) укладено договір оренди землі № 6903/05.

Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

За умовами цього Договору орендодавець (позивач) зобов'язався надати, а орендар (відповідач), в свою чергу, зобов'язався прийняти в оренду до 01.02.2029 року земельну ділянку за адресою: місто Харків, проспект Маршала Жукова - ріг вул. Слинько площею 0,2770 га.

Відповідно до пункту 5 вказаного Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: - на період будівництва згідно з довідкою № 1711 від 13.07.2004 року 351455,00 грн.; - на період експлуатації згідно з довідкою № 1715/04 від 13.07.2004 року 1757274,00 грн.

Відповідно до п.9 спірного договору, сторонами було погоджено наступний розмір орендної плати: 2004 рік - 561,45 грн.; 2005 рік - 748,60 грн.; 2006 рік - 1102,10 грн.; з 2007 року - 2079,44 грн.; на період експлуатації - 6443,34 грн.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10 Договору).

Згідно з пунктом 13 Договору оренди землі розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках передбачених законом.

Поряд із цим, Рішенням Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Згідно із пунктом 1.1 вказаного рішення, затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 гривень, яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01 січня 2013 року та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Водночас, Рішенням Харківської міської ради №1269/13 від 25.09.2013 «Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01 січня 2013 року» встановлено, що плата за землю на підставі даних «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року» вводиться в дію з 01 січня 2014 року. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Пунктом 5 зазначеного рішення Департамент земельних відносин Харківської міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, Рішенням Харківської міської ради № 960/12 від 29.12.2012 затверджено Порядок оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Відповідно до пункту 16.4 вказаного Порядку зміни до договору оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформляються додатковою угодою до договору оренди землі. Розмір орендної плати, передбачений договором оренди землі, підлягає перегляду у випадку, також зміни нормативної грошової оцінки землі.

Харківська міська рада посилається на те, що оскільки внесення відповідних законодавчих змін є підставами для внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 в частині зміни розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, тому Департаментом земельних відносин Харківської міської ради на адресу відповідача направлено відповідний проект додаткової угоди та лист-пропозицію від 17.12.2013 № 5429/0/225-13, № 5445/0/225-13.

Зазначений лист-пропозицію та додаткову угоду відповідач отримав 18.04.2014, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення, але зазначену додаткову угоду не підписав.

В звязку із зазначеними обставинами, Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом у справі № 922/4273/15 про внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди землі від 18.01.2005 № 6903/05 в частині зміни розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, та приведення договору у відповідність з зазначеними вище рішеннями Харківської міської ради, посилаючись норми на статті 13, 144 Конституції України, статті 12, 93, 125, 126, 189 та пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, статті 15, 30 Закону України «Про оренду землі», статті 5, 13, 15, 21 Закону України «Про оцінку земель», статті 629, 649, 651, 653, 654, 792 Цивільного кодексу України та статті 179, 188, 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2015 у справі № 922/4273/15, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 позовну заяву Харківської міської ради задоволено частково; внесено зміни до договору оренди землі від 18.01.2005 № 6903/05, зокрема, в частині зміни розміру орендної плати за користування земельною ділянкою по пр. Маршала Жукова - ріг вул. Слинько у м. Харкові площею 0,2770 га, в звязку із зміною нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Враховуючи зазначене, позивач вказує на те, що отримавши проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 щодо зміни розміру орендної плати за землю на підставі нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, відповідач зобовязаний був її підписати та направити один із примірників такої угоди до Департаменту земельних відносин і сплачувати орендну плату за землю в оновленому розмірі, визначеному додатковою угодою, проте цього не зробив.

За таких обставин позивач вважає, що внаслідок ухилення відповідача від виконання свого обовязку в добровільному порядку підписати додаткову угоду до договору оренди землі та сплачувати змінений розмір орендної плати за землю Харківська міська рада, починаючи з дати отримання відповідачем такої угоди (18.04.2014) і до набрання рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/4273/15 законної сили (до 15.11.2015) недоотримала до місцевого бюджету дохід у вигляді плати за землю за користування земельною ділянкою комунальної власності по пр. Маршала Жукова - ріг вул. Слинько, що перебуває в оренді відповідача, а тому, має право на його відшкодування на підставі положень ст. 22 ЦК України, ст. ст. 224-225 ГК України та у розмірі 83529,96 грн., що складається з різниці між розміром орендної плати за користування ТОВ ТБ «Салтівський» спірною земельною ділянкою відповідно до розміру нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 2013 рік та фактично сплаченою відповідачем орендною платою за період з 18.05.2015 по 15.11.2015.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, а зобовязання відповідача зі сплати орендної плати у відповідному розмірі визначено умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 18.01.2005. Однак враховуючи те, що додаткова угода про внесення змін до зазначеного договору, в т.ч. щодо збільшення розміру орендної плати набула чинності з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/4273/15, тобто з 15.11.2015, саме з вказаної дати відповідач зобовязаний сплачувати орендну плату в підвищеному розмірі, а не з моменту отримання від відповідача проекту відповідної додаткової угоди (18.04.2014), як про це помилково зазначає позивач.

Також суд першої інстанції вказав, що за змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; норми чинного законодавства не передбачають обов'язку сторони, яка отримала пропозицію змінити договір, але не згодна з нею, надіслати відповідь на таку пропозицію, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати дії відповідача щодо ненадання відповіді у встановлений строк неправомірними, відсутні також підстави вважати, що відповідач повинен був погодитись із пропозицією Харківської міської ради щодо зміни умов договору. Натомість стаття 188 Господарського кодексу України передбачає право сторони, яка не отримала відповідь на пропозицію змінити договір, після спливу 20-денного строку передати спір на вирішення суду, але у звязку із відсутністю згоди відповідача щодо зміни умов договору, позивач, з метою запобігання збиткам та бажаючи змінити умови договору щодо розміру орендної плати, мав можливість ще у квітні 2014 року передати спір на вирішення суду, проте таким правом скористався лише в липні 2015 року, звернувшись до суду із позовом в межах справи № 922/4273/15 про внесення змін в договір оренди землі № 6903/05 від 18.01.2005 шляхом визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача.

Крім того, підставою для відмови місцевим господарським судом в задоволення вимог позивача стало те, що позивач в разі дійсного порушення його прав в звязку з непідписанням відповідачем додаткової угоди 18.04.2014 не був позбавлений права в межах справи № 922/4273/15 вимагати внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 саме з 18.04.2014, проте відповідних дій не вчинив, а тому Харківська міська рада зазначаючи про понесення збитків у вигляді недоотриманого доходу, не вчиняла заходів щодо запобігання їх виникненню, хоча мала на це достатньо прав та можливостей.

Суд першої інстанції врахувавши зазначену бездіяльність позивача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для того, щоб покладати на відповідача вину у заподіянні можливих збитків позивачу.

Також судом першої інстанції зауважено, що заявлений позивачем позов про внесення змін до договору оренди землі № 6903/05 від 18.01.2005 року шляхом визнання укладеної додаткової угоди до зазначеного договору у справі № 922/4273/15 задоволено лише частково, а тому дії відповідача щодо не підписання додаткової угоди саме в доданій позивачем до листа-пропозиції № 5429/0/225-13 від 17.12.2013 редакції не можуть вважатися неправомірними, як про це зазначає позивач.

Як наслідок, місцевий господарський суд, не вбачаючи у діях або бездіяльності відповідача щодо не підписання додаткової угоди ознак протиправної поведінки та вини у недоотриманні Харківською міською радою доходу у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 18.05.2015 по 15.11.2015, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З даними висновками, які лягли в основу рішення місцевого господарського суду про відмову в позові, повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи із наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтями 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до пункту 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вищезазначеної статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З огляду на наведене, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідно до частин першої третьої статті 188 Господарського кодексу України, зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2014 відповідач отримав від позивача лист-пропозицію від 17.12.2013 № 5429/0/225-13, № 5445/0/225-13 разом із проектом додаткової угоди до договору оренди землі від 18.01.2005, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 аркуш справи 40), однак відповідь на пропозицію про укладення додаткової угоди відповідач позивачу не надсилав.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що норми чинного законодавства не передбачають обовязку сторони, яка отримала пропозицію змінити договір, але не згодна з нею, надіслати відповідь на таку пропозицію.

Виходячи з наведеного у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави вважати дії відповідача щодо ненадання відповіді у встановлений строк неправомірними та те, що відповідач беззаперечно повинен був погодитись із пропозицією Харківської міської ради щодо зміни умов договору.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційної інстанції враховує і те, що укладений сторонами договір оренди землі від 18.01.2005 також не містить обов'язку відповідача щодо безумовного підписання додаткової угоди щодо внесення змін до договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції також приймає до уваги, що рішенням Господарського суду Харківської області № 922/4273/15 частково задоволено позовні вимоги, внесено зміни в договір оренди землі від 18.01.2005, зокрема в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати. В частині внесення змін в пункти 13, 14, 28 договору в задоволенні позову відмовлено.

Отже, частина вимог позивача щодо зміни умов договору були необґрунтованими, у звязку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача щодо не підписання запропонованої редакції додаткової угоди була неправомірною.

Пунктом 36 Договору оренди землі від 18.01.2005 сторони прямо передбачили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У випадку недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Стаття 188 Господарського кодексу України передбачає право сторони, яка не отримала відповідь на пропозицію змінити договір, після спливу 20-денного строку передати спір на вирішення суду.

Однак, позивач таким правом скористався лише у липні 2015 року, звернувшись до господарського суду із позовом по справі № 922/4273/15 про внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 шляхом визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача.

Частиною четвертою статті 623 Цивільного кодексу України унормовано, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що у звязку із відсутністю згоди відповідача щодо зміни умов договору, позивач, з метою запобігання збиткам, бажаючи змінити умови договору щодо розміру орендної плати, та не отримавши відповідь на пропозицію змінити договір, мав можливість після спливу 20-денного строку з моменту отримання відповідачем листа-пропозиції про зміну умов договору передати цей спір на вирішення суду, проте таким правом скористався майже через рік. Крім того, позивач вважаючи свої права порушеними, не був позбавлений права в межах справи № 922/4273/15 вимагати внесення змін до договору оренди землі від 18.01.2005 саме з 18.04.2014, проте відповідних дій не вчинив.

Враховуючи бездіяльність позивача протягом майже року, у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави стверджувати про вжиття останнім всіх заходів щодо запобігання та уникнення збиткам, а тому правові підстави покладати вину на відповідача у скоєнні збитків у цей період - відсутні.

Також, слід зауважити, що частиною четвертою статті 188 Господарського кодексу України прямо передбачено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Так, рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/4273/15, яке набрало законної сили 16.11.2015, не встановлено іншого строку, а тому додаткова угода до договору оренди землі від 18.01.2018 є укладеною саме з дня набрання цим рішенням законної сили, тобто з 16.11.2015.

Таким чином, саме з цієї дати набули чинності зміни до договору оренди землі від 18.01.2005 щодо сплати орендної плати у підвищеному розмірі, з урахуванням нормативної грошової оцінки земель м.Харкова станом на 01.01.2013.

Відповідно, лише з 16.11.2015 у позивача виникло право вимагати, а у відповідача - обов'язок сплачувати орендну плату у зміненому розмірі.

До цього моменту сторони зобов'язані були керуватися положеннями договору оренди землі в чинній на той час редакції, оскільки статтями 526 та 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наведені позивачем у позові та апеляційній скарзі норми Податкового кодексу України та інших законодавчих актів також прямо не зобов'язують орендаря земельної ділянки самостійно, до внесення відповідних змін до договору оренди землі, здійснювати перегляд розміру орендної плати та здійснювати платежі з урахуванням збільшення розміру нормативної грошової оцінки земель, що періодично затверджується органами місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин повинен відшкодувати завдані збитки лише у випадку порушення ним господарського зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Однак, враховуючи те, що відповідач не порушив взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору оренди землі від 18.01.2005, і не порушив встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відповідач за період часу з 18.05.2015 по 15.11.2015 правомірно керувався умовами чинного договору щодо розміру орендної плати, що виключає застосування до нього відповідальності у вигляді відшкодування суми збитків (неодержаного прибутку, втраченої вигоди), які заявлені позивачем до стягнення у даній справі.

Дослідивши всі обставини даної справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано зваживши на відсутність протиправної поведінки та вини відповідача у недоотриманні Харківською міською радою доходу у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності по пр. Маршала Жукова - ріг вул. Слинько, що перебуває в оренді відповідача, за період з 18.05.2015 по 15.11.2015, а отже і недоведеність наявності в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги позивача вказаних висновків суду першої інстанції жодним чином не спроостовують.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Позивач у своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду першої інстанції про відмову у позові про відшкодування збитків, яка полягає у неповному встановленні судом обставин справи, які мають значення для справи, неправильній оцінці наданих доказів і встановлених юридичних фактів, неправильне застосування норм матеріального права, адже позиція Харківської міської ради у даному спорі підтверджується висновками Вищого господарського суду України, що викладені у постанові від 26.09.2017 у справі № 922/2097/16 за позовом Харківської міської ради до ТОВ «Гермес-Партнер» про стягнення коштів. Вказаною постановою задоволено касаційну скаргу Харківської міської ради, скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2017, та залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2017, яким суд підтвердив правомірність стягнення Харківською міською радою недоотриманого доходу за користування земельною ділянкою за період з моменту отримання орендарем пропозиції про зміну договору до набрання чинності рішення суду про внесення відповідних змін до договору оренди землі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із позивачем про існування такої правової позиції Вищого господарського суду України, але водночас згідно частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Тому посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі № 922/2097/16 та викладені в ній висновки, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки чинність вказаної постанови не виключає необхідності дотримання судом приписів частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції у даній справі відповідає усім вказаним вимогам.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі № 922/1337/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі № 922/1337/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.11.2018

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко